ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1751/25 Справа № 932/4330/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року                        Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «РОДОВІДБАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Проперті Групп», ОСОБА_3 про визнання відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи недійсними, визнання недійсним протоколу електронного аукціону, визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки, визнання недійсним договору про задоволення вимог іптекодержателя, усунення перешкод у користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом в якому з урахуванням уточнень просив :
-визнати недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 01.10.2019, з реалізації лоту №GL3N010478 (майнові права за кредитним договором від 05.02.2007 року N35.1/СЖ-011-07.1, укладеним з фізичною особою);
-визнати недійсним протокол електронного аукціону від 01.10.2019 року №UA-EA-2019-08-16-000207-b, складений за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 01.10.2019 року з реалізації лоту №GL3N010478 (майнові права за кредитним договором від 05.02.2007 року N35.1/СЖ-011-07.1, укладеним з фізичною особою);
-визнати недійсним договір №30 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, що укладений 21.10.2019 між ПАТ «РОДОВІДБАНК» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом від 01.10.2019 року №UA-EA-2019-10-18-000045-b;
-визнати недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений 21.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим номером 876, що укладений між ПАТ «РОДОВІДБАНК» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом від 08.11.2019 № UA-EA-2019-10-18-000045-b;
-визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І. 06.01.2021 за реєстровим №11, що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»;
-заборонити ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та іншим особам вчиняти будь-які дії із перешкоджання ОСОБА_1 володіти та користуватися квартирою АДРЕСА_1 , у тому числі шляхом перешкоджання доступу в квартиру, відімкнення квартири від електричного живлення, газопостачання тощо;
-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56085829 від 06.01.2021 прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І.;
-скасувати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»;
-поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;
-визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кухтіною В.В. 01.12.2021 за реєстром №5081, що укладений між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_3 ;
-витребувати у ОСОБА_3 та передати ОСОБА_1 належну йому на праві оренди квартиру АДРЕСА_1 в належному технічно-санітарному стані;
-вирішити питання розподілу судових витрат.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 31.12.2003 року було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого ОСОБА_1 в ній проживав та здійснював нотаріальну діяльність.
У 2007 році між ОСОБА_2 та ПАТ «РОДОВІД БАНК» було укладено кредитний договір, з метою забезпечення належного виконання умов якого, було укладено договір іпотеки, предметом якої стала належна ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 .
Згодом, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, ПАТ «РОДОВІД БАНК» та його правонаступниками було проведено ряд дій спрямованих на забезпечення вимог кредитора наслідком чого стало набуття у власність вказаної нерухомості ОСОБА_3 .
З огляду на те, що позивач, вважає його права порушеними діями відповідачів, оскільки він як орендар нерухомості мав переважне право на набуття її у власність, а також враховуючи те, що процедура, яка призвела до набуття квартири ОСОБА_3 була проведена з численними порушеннями, ОСОБА_1 вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року позов залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.
З посланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, зазначає, що в результаті незаконних дій відповідачів був позбавлений житла, яке він орендував для проживання та ведення нотаріальної діяльності. Зокрема звертає увагу, що він належними та допустимими доказами довів, що з 2003 року орендує спірну житлову квартиру, в якій за цей період зробив капітальний ремонт, погасив борги за комунальні послуги та в подальшому уклав договори із їх постачальниками, зобов`язання за якими виконував вчасно. Однак, орендоване ним житло, було незаконно захоплено представниками ТОВ «Дніпрофінансгруп» разом із його речами та нотаріальними архівами, про що він повідомляв правоохоронні органи.
Також звертав увагу, що після укладення ОСОБА_2 кредитного договору та передачі спірної квартири в іпотеку, він повідомляв ПАТ «Родовід банк» про обтяження житла у вигляді договору оренди, який було з ним укладено іпотекодавцем до підписання кредитного та іпотечного договорів, а тому позивач не підлягає виселенню. Крім того, він має пріоритетне право на купівлю спірної квартири та зацікавлений в участі у справедливому аукціоні з продажу квартири.
З приводу проведених відкритих торгів (аукціону) зазначав, що вони проведені із численними грубими порушеннями вимог закону, а тому є підстави для визнання їх та договорів укладених на підставі їх результатів недійсними. Зокрема зазначав, що з відкритих інтернет джерел вбачається, що ТОВ «Юкрейн Проперті Групп» не має права проводити торги. Також про проведення відкритих торгів не було завчасно та належним чином повідомлено, шляхом оприлюднення відповідної інстанції, що позбавило позивача можливості прийняти у ньому участь.
З приводу позовної вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 21.10.2019 року зазначає, що ТОВ «ФК «Дніфпрофінасгруп» не мав права використовувати під час укладення такого договору іноземну валюту як засіб платежу, а тому не міг виступати стороною спірного договору.
Також вважає, що договір від 06.01.2021 року, укладений між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_2 є недійсним на підставі ч.1 ст. 232 ЦК України, оскільки сторони були обізнані про право позивача на тимчасове володіння та користування спірною квартирою. Також вказаний договір посвідчений без документів, що підтверджують право власності на майно, оскільки оригінал перебуває у позивача. Крім того строк дії кредитного договору закінчився 04.02.2017 року. 
ТОВ «ФК «Дніфпрофінансгруп» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зокрема зазначали, що вимоги позивача не ґрунтуються на нормах та вимогах закону, а також не підтверджені належними та допустимими доказами. Також зазначає, що в даній категорії справ необхідно звертати увагу не тільки на наявність підстав для визнання недійсним правочину, а й на те, чи було порушено таким правочином права та інтереси позивача. Однак, позивачем не доведено, яким саме чином оскаржувані договори порушують його права під час їх укладення. А тому спосіб захисту обраний позивачем не є ефективним та не призведе до відновлення його прав. Також звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду визнання недійним протоколу електронних публічних торгів та скасування результату та протоколу електронних торгів є неналежним та не ефективним способом захисту. З приводу позовних вимог про витребування майна, звертає увагу на те, що не має підстав для такого витребування у добросовісних набувачів, при цьому позивач ніколи не набував у власність спірну квартиру.
Представником ПАТ «Родовід банк» надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду від 15.10.2024 року без змін. Зокрема звертає увагу, що вибуття з власності орендодавця спірної квартири відбулось не підставі договору іпотеки. А тому саме іпотекодержатель має переважне право перед іншими, зокрема і перед позивачем щодо вказаного майна, яке втрачається лише за умови скасування такого договору іпотеки. А позивач не оскаржує таким договір іпотеки та й не може його оскаржувати в силу приписів закону, оскільки не є стороною такого договору. Також звертає увагу, що ПАТ «Родовід банк» є неплатоспроможним і щодо нього розпочато процедуру ліквідації та введено тимчасову адміністрацію. А оскільки правовідносини у цій справі стосуються реалізації активу неплатоспроможного банку, на які поширюється Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення № 388, що є спеціальними нормами регулювання спірних відносин, спірний договір про відступлення права вимоги є договором купівлі - продажу права вимоги. Звертає увагу, що відповідно до положень ЦК України заміна первісного кредитора відбувається без згоди боржника. Також вважає, що позивач просто робить посилання на ст. 203,215 ЦК України, без відповідного обґрунтування які саме положення спірних правочинів суперечать вимогам закону. Крім того, позивачем не доведено яким саме чином оспорювані правочини порушують його права та охоронювані законом інтереси.
Про час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідки про доставку повісток до Електронних кабінетів ОСОБА_1 , ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», ПАТ «Родовід банк», ТОВ «Юкрейн Проперті Групп», а також конверти із відмітками АТ «Укрпошта» про причини не вручення судових повісток ОСОБА_2  та ОСОБА_3  «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того матеріали справи містять довідки про доставку судових повісток у вигляді СМС ОСОБА_2  та ОСОБА_3 .. В судове засідання з`явилися  ОСОБА_1 , представник ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» адвокат Чміль О.В.,та представник ПАТ «Родовід банк»-адвокат Ярошенко А.С..
Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір іпотеки є чинним, а питання про визнання його таким, що не відповідає вимогам Закону, позивачем не ставиться, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки згідно приписів норм матеріального права, саме іпотекодержатель має переважне право перед іншими щодо вказаного майна, яке втрачається лише за умови скасування договору іпотеки.
Виходячи з обставин, зазначених у позові вбачається, що доводи викладені позивачем зводяться до порушення його прав, яке мало свій початок під час укладення договору іпотеки, що в свою чергу стало передумовою для порушення в подальшому його прав гарантованих ст.777 ЦК України, а тому за відсутності вимоги про визнання договору іпотеки недійсним та його скасування, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у дані справі.
При цьому вимогу про витребування майна, без пред`явлення вимоги про визнання договору іпотеки недійсним, може ставити лише власник майна, що відповідає приписам ст.ст.387-388 ЦК України в поєднанні з приписами ст.ст.319, 321 ЦК України, а з огляду на те, що позивач не є та ніколи не був власником спірної квартири, вимога про витребування майна не може бути задоволена без визнання недійсним договору іпотеки, вимога про, що позивачем не ставилася.
Крім того, матеріали справи не містять доказів наявності реального бажання у позивача придбати спірний об`єкт нерухомості та зазначення про таке не міститься у позові, а заявлені вимоги фактично зводяться до переведення сторін (правонаступників) договору іпотеки у первинний стан щоб зберегти чинність умов договору оренди, що з огляду на добровільне укладення іпотекодержателем й іпотекодавцем договору про задоволення вимог іпотекодержателя, спричинить додатковий тягар відповідальності для ОСОБА_2 у вигляді додаткових нарахувань за кредитним договором, невиконання умов якого призвело до відчуження квартири, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у даній справі.
Проте із такими висновком не можливо в повній мірі погодитись з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 31.12.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір оренди квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до копії додаткової угоди №2 від 14.02.2005 року до договору оренди, сторонами якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , останній на умовах вказаного договору прийняв у тимчасове володіння та користування квартиру АДРЕСА_2 . Приміщення передано в оренду на строк 9 років з моменту прийняття його за актом. Акт здачі-приймання було підписано сторонам 01.04.2005 року.
04.04.2005 року ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу.
05.02.2007 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №35.1/СЖ-011-07.1, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 60 000 доларів США на умовах платності та зворотності.
05.02.2007 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №35.1/СЖ-011-07.1 ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки та передано ВАТ «РОДОВІД БАНК» в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .
21.10.2009 року між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» було укладено договір про відступлення прав вимоги №30, за яким до ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» перейшло право вимоги до боржника за кредитним договором 
№35.1/СЖ-011-07.1. Вказане також вбачається з копії протоколу електронного аукціону UA-EA-2019-08-16-000207-b.
Відповідно до копії договору про відступлення прав за договором іпотеки від 21.10.2019 року, ПАТ «РОДОВІД БАНК» відступило право вимоги ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «РОДОВІД БАНК», предметом якого була квартира АДРЕСА_2 .
Згідно копії додаткової угоди №4 від 04.01.2021 року до договору оренди квартири, сторонами якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , сторонами погоджено, що строк оренди становить 10 років. 
Відповідно до копії договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.01.2021року сторонами якого є ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ОСОБА_2 , сторонами погоджено передання ОСОБА_2 як іпотекодавцем у власність іпотекодержателя – ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» квартиру АДРЕСА_2 .
Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 06.01.2021 року було зареєстровано за ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП».
Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 01.12.2021 року між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання набула у власність квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до договору оренди спірної квартири та додаткової угоди №4, строк оренди зазначеної квартири сплив у квітні 2025 року.
Обгрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1  посилався на те, що він є орендарем спірної квартири та мав пріоритетне право на її придбання. Однак через порушення порядку опублікування відомостей про оголошення торгів він не скористався таким правом, а також не був повідомлений про відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь третіх осіб. Просив визнати недійсними: відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, недійсним протокол електронного аукціону від 01.10.2019 року; недійсним договір №30 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, що укладений 21.10.2019 між ПАТ «РОДОВІДБАНК» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки; недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І. 06.01.2021 за реєстровим №11, що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; скасувати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кухтіною В.В. 01.12.2021 за реєстром №5081, що укладений між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_3 ; витребувати у ОСОБА_3 та передати ОСОБА_1 належну йому на праві оренди квартиру 
АДРЕСА_3 до ч.2 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання, крім випадків, якщо предметом договору найму (оренди) є державне або комунальне майно.
Відповідно до статті 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.
У статті 822 ЦК України передбачено, що у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 орендував спірну квартиру, право власності на яку мала  ОСОБА_4 ,яка впослідуючому продала спірну квартиру ОСОБА_2 .. ОСОБА_2 в свою чергу з ВАТ «РОДОВІД БАНК» уклав кредитний договір та договір іпотеки,іпотечним майном була квартира АДРЕСА_2 .
За договором відступлення прав вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК» передало ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. 
Згідно копії додаткової угоди №4 від 04.01.2021 року до договору оренди квартири, сторонами якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , сторонами погоджено, що строк оренди становить 10 років. 
Відповідно до копії договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.01.2021року сторонами якого є ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ОСОБА_2 , сторонами погоджено передання ОСОБА_2 як іпотекодавцем у власність іпотекодержателя – ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» квартиру АДРЕСА_2 .
ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» в свою чергу 01.12.2021 року продало спірну квартиру ОСОБА_6 .. 
При цьому позивач вважає, що його права були порушені, оскільки він як наймач мав пріоритетне право придбання спірної квартири та бажав її придбати, про що підтвердив в суді апеляційної інстанції, однак був позбавлений інформації щодо спірної квартири. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 909/337/19 вказано, що «якщо власником предмета найму (оренди) порушено передбачене частиною другою статті 777 ЦК України переважне право наймача (орендаря) на придбання переданої у найм (оренду) речі, належним способом захисту відповідного переважного права наймача (орендаря) буде позов про переведення на останнього прав та обов`язків покупця відповідної речі. Отже, до спірних правовідносин щодо захисту передбаченого частиною другою статті 777 ЦК України переважного права наймача (орендаря) на придбання предмета найму (оренди) за аналогією закону підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 362 цього Кодексу, яка регулює подібні правовідносини, а саме визначає порядок захисту переважного права співвласника майна на придбання частки іншого співвласника при її відчуженні останнім. Звідси для захисту переважного права наймача (орендаря), який належним чином виконує свої обов`язки відповідно до умов договору та закону, у разі продажу речі, переданої у найм (оренду), належним способом захисту є переведення на наймача (орендаря) прав та обов`язків покупця відповідної речі. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18)».
Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Такий правовий висновок мітситься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18). 
Тому при оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Ефективним способом захисту, який забезпечуватиме відновлення порушеного переважного права, є позов про переведення прав та обов`язків покупця, який потрібно застосовувати за аналогією закону (статті 8, 362 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року у справі № 909/337/19
зазначила, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу речі сама по собі не може вважатися ефективним способом захисту порушеного переважного права наймача (орендаря) на придбання такої речі. Адже в результаті задоволення такої вимоги право такої особи захищене не буде, що змусить наймача (орендаря) звертатися до власника з пропозицією відчуження речі на тих самих умовах, що були передбачені договором купівлі-продажу, який визнаний недійсним, а в разі незгоди власника - до суду із новим позовом. 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому немає підстав надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги та відмовив у задоволенні позовних вимог з інших підстав, аніж неналежний спосіб захисту порушеного права. 
За таких обставин у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити на підставі того, що не передбачено такого способу захисту права та інтересу з яким він звернувся до суду.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
  За встановлених обставин при ухваленні судового рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального та матеріального права, проте це не призвело до неправильного вирішення справи, а тому судове рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст.368, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року змінити,  виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2025 року.

Судді: