Справа № 128/874/25
Провадження № 22-ц/801/1345/2025
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року	Справа № 128/874/25	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Карпінської Ю. Ф. від 24 квітня 2025 року,

встановив:

13 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4 000 грн 00 к. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на неї в розмірі 5 000 грн 00 к. щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 18 червня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився  ОСОБА_3 .
Зазначала, що  ОСОБА_2 не проживає з ними та не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання її та дитини. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не має інших джерел доходу для власного утримання.
ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання її та їхнього сина. Вважає, що сума в розмірі 5 000 грн 00 к. є достатньою для її утримання, обґрунтовуючи це тим, що прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 році становить 3 028 грн 00 к. Крім того сума в розмірі 4 000 грн 00 к. буде достатньою для утримання дитини, враховуючи розмір прожиткового мінімуму, а також необхідні витрати на спеціальне харчування, лікарські засоби та засоби для розвитку дитини.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_2 аліменти на дитину  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4 000 грн 00 к., щомісячно, починаючи стягнення з 13 березня 2025 року до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неї у розмірі 2 000 грн 00 к., щомісячно, починаючи стягнення з 13 березня 2025 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. В решті позову відмовлено.
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України).  ОСОБА_2 частково визнав позовні вимоги щодо аліментів на дитину, погодившись надавати матеріальну допомогу в розмірі, визначеному позивачкою. Крім того суд першої інстанції врахував право дружини на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того, чи працює вона, та її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд також врахував обґрунтування сторін та матеріальне становище відповідача при частковому задоволенні вимог на утримання дружини, встановивши суму в розмірі 2 000 грн 00 к.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на неї скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на неї в розмірі 5 000 грн 00 к. щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та прийшов до помилкового висновку щодо розміру стягнутих на її користь аліментів у сумі 2 000 грн 00 к. Звертала увагу на інфляційні процеси, зростання цін на споживчі товари та її перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що унеможливлює отримання нею інших джерел доходу. Місячний дохід ОСОБА_2 становить 20 661 грн 50 к., що свідчить про його достатні можливості для надання більшої матеріальної допомоги. Вказала, що сума у 5 000 грн 00 к. є об`єктивно необхідною для її утримання, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році та з урахуванням інфляції.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
        ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Згідно з копією довідки про доходи ОСОБА_2 від 31 березня 2025 року загальна сума доходу за період з 01 жовтня 2024 року до 28 лютого 2025 року складає 103 307 грн 56 к.
       На підтвердження надання коштів ОСОБА_1 у добровільному порядку до відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 долучено довідку «Рух коштів по картці» від 28 березня 2025 року.
       Між сторонами виник спір щодо виконання обов`язку батьків утримувати дитину та дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.
       Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення аліментів на дружину, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
       Статтею 75 СК України установлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
       Згідно з частиною першою статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
       Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
       Відповідно до частин другої, четвертої статті 84 СК України жінка, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
       Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
       Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
       Отже аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
       Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).
       Встановивши, що в сторін є малолітня дитина, яка проживає з ОСОБА_1 та фактично знаходиться на її утриманні, а ОСОБА_2 є здоровою особою працездатного віку, який має достатній дохід, суд першої інстанції, з урахуванням матеріального становища матері, майнового стану відповідача прийшов до правильного по суті висновку про обов`язок відповідача утримувати жінку – матір дитини до досягнення дитиною трьох років.
       Звертаючись до суду з позовом позивачка просила стягнути з відповідача, зокрема аліменти на неї у розмірі 5 000 грн 00 к. Відповідач, у свою чергу, заперечував заявлений розмір аліментів на дружину, вважаючи його завищеним.        
       При визначенні розміру аліментів на дружину у розмірі 2 000 грн 00 к. суд першої інстанції взяв до уваги розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також те, що позивачкою також заявлено вимоги про стягнення аліментів на дитину в розмірі 4 000 грн 00 к., відсутність належного обґрунтування та доказів з боку позивачки щодо можливості відповідача сплачувати аліменти на дружину у заявленому нею розмірі 5 000 грн 00 к. з урахуванням усіх обставин справи та фінансових можливостей відповідача.
       Незважаючи на те, що інфляція та зростання цін і посилання на прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 році є важливими факторами, ОСОБА_1 не надала розрахунків, які б підтверджували, як саме ці фактори впливають на її щомісячні витрати та обґрунтовували збільшення суми аліментів до 5 000 грн 00 к. Загальне посилання на економічні явища без деталізації витрат є недостатнім для визначення необхідного розміру аліментів. Апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом частини другої статті 184 СК України аліменти, визначені судом в твердій грошовій формі підлягають щорічній індексації відповідно до закону.
       Отже, з врахуванням вищенаведеного апеляційний суд, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, прийшов до висновку, що аліменти на дружину у розмірі 2 000 грн 00 к., визначені судом першої інстанції, є достатніми та обґрунтованими.
       За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
        Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 – 383 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. В. Ковальчук

                                                                               Т. Б. Сало