Ухвала
 
11 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 504/2652/23
провадження № 61-6276ск25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Олійником Олександром Олександровичем , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 червня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , про усунення від права спадкування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2023 року представник ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування.
 
Позов обґрунтований тим, що за життя ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О. П., який зареєстрований у реєстрі за № 980, яким заповіла позивачці ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право.
 
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , за заповітом прийняла позивач - ОСОБА_1 , та за законом у вигляді обов`язкової частки у спадщині прийняв син спадкодавиці - ОСОБА_3 , як особа з інвалідністю ІІ ступеня.
 
Як стверджувала позивачка, в останні роки, та особливо у рік перед смертю, ОСОБА_5 була у дуже важкому стані здоров`я, потребувала стороннього догляду і була у безпорадному стані. Проте, відповідач наміру доглядати за ОСОБА_5 не мав, допомогу матері не надавав, ліки не купляв, та не займався організацією поховання та фінансуванням ритуалу. ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями, допомоги матері по господарству не надавав, і постійно просив у неї гроші на життя. В цей час позивачка отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку через наведені обставини не має можливості.
 
Позивачка вважала, що відповідач не має жодних законних та моральних підстав успадковувати спадщину, і має бути усунута від права на спадкування за законом відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України.
 
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України усунення спадкоємця за рішенням суду від права на спадкування за законом можливе, якщо буде встановлено, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи;
суд першої інстанції вказав, що позивача не довела суду того, що вона сама або спадкодавець ОСОБА_5 зверталися до відповідача - ОСОБА_3 за допомогою хворій матері, а їм було відмовлено;
окрім того, суд зазначив, що важливим є сукупність фактів, що померла потребувала допомоги саме від відповідача, а він, в свою чергу, мав можливість надати допомогу, однак не вчиняв необхідних дій. Однак у справі відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_3 мав можливість надати матері допомогу, але не бажав таку допомогу надати, і ухилився від цього;
також суд першої інстанції вказав, що у справі не має жодного доказу про те, що ОСОБА_5 була у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд вказав, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 показали суду, що ОСОБА_5 дійсно хворіла, але не була лежачою хворою і безпорадною, і до моменту смерті мала змогу самостійно пересуватися та приймати їжу.  Крім того, свідки підтвердили суду, що зі слів ОСОБА_5 їм відомо, що ОСОБА_3 просив інколи гроші у матері. Суд вважав, що надані свідками свідчення не доводять, що ОСОБА_5 була у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги, просила по допомогу у сина, і син мав таку можливість надати допомогу, але навмисно її не надавав;
суд першої інстанції також вказав, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Окрім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Суд врахував практику ВС КЦ, зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, у яких зроблено висновок про те, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживав окремо від матері - ОСОБА_5 , у будинку поруч із будинком матері. Водночас, суд звернув увагу, що сам факт непроживання спадкоємця зі спадкодавцем до дня його смерті не може бути підставою для усунення його від права на спадкування;
у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Однак, позивачем будь-яких доказів того, що відповідач мав можливість, але умисно ухилився від виконання обов`язку утримання спадкодавця, суду надано не було;
таким чином, суд першої інстанції виснував, що позивачкою не надано доказів на підтвердження позовних вимог.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що:
апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зробивши висновок про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити;
апеляційний суд вказав, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Скаржниця не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала. Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють доводи позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
 
14 травня 2025 року  ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Олійником О. О. , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 червня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року (повний текст постанови складено 14 квітня 2025 року).
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи. 
 
У червні 2025 року ОСОБА_1 на виконання ухвали Верховного Суду від 27 травня 2025 року подала, зокрема, уточнену касаційну скаргу, яка підписана представником Олійником О. О., у якій просить  скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках, зокрема. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. В уточненій касаційній скарзі вказується, що до суду першої інстанції було подано клопотання про витребування доказів (медичної документації на підтвердження стану здоров`я померлої) від 02 травня 2024 року. Ухвалою суду від 13 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання указаного клопотання про поновлення строків та витребування доказів з причин пропуску строку на подання такого клопотання без прийняття до уваги та викладення судом мотивів відхилення наведених позивачем причин пропуску строку. На думку позивача, неналежний розгляд судом першої інстанції і відхилення її клопотання про витребування медичної документації про стан здоров`я померлої позбавило позивачку права, передбаченого процесуальним кодексом як сторони/учасника судового процесу на надання обґрунтування своєї позиції по справі, надання доказів та на об`єктивний і неупереджений розгляд справи судом. Ненадання можливості позивачу отримати такі документи при розгляді справи в суді першої інстанції зумовила те, що суд самостійно оцінив стан померлої. Як такої, що не потребувала допомоги та не була в безпорадному стані, хоча, в свою чергу, суд не є фахівцем в галузі медицини та не має для цього відповідних медичних документів.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статті 411 ЦПК України).
 
У разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи) у касаційній скарзі слід вказати, яке саме було заявлено клопотання, яке суд відхилив та щодо встановлення яких саме обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, воно було заявлено, обґрунтувавши при цьому, порушення норм процесуального права.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 червня 2024 року клопотання адвоката Олійника О. О. про витребування доказів в порядку статті 84 ЦПК України залишено без задоволення на підставі частини першої статті 84 ЦПК України (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119988927).
 
Аналіз ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 червня 2024 року, свідчить, що:
представник позивача у червні 2023 року звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування; 
у червні 2024 року адвокат Олійник О. О. в інтересах ОСОБА_1 в порядку статті 84 ЦПК України подав клопотання про витребування медичної документації померлої ОСОБА_5 ;
у статті 84 ЦПК України вказано, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї;
таким чином суд залишив клопотання адвокат Олійник О. О. про витребування доказів без задоволення.
 
Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення і у ній відсутнє обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує передбачених ні частиною першою, ні частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень, зокрема, відсутнє відповідне обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи).
 
Саме по собі посилання позивачки на те, що судом першої інстанції відхилено її клопотання про витребування медичної документації не є обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України та не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України). Оскільки особою, яка подала касаційну скаргу, при цьому не обґрунтовано жодного порушення судом норм процесуального права.
 
Тому особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Крім цього, повернення касаційної скарги не є перешкодою у доступі до правосуддя, оскільки повернення касаційної скарги не обмежує право особи в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду.
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Олійником Олександром Олександровичем , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 червня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       В. І. Крат