УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 червня 2025 року                                                 
м. Київ
 
справа № 2-12454/10
провадження № 61-2656ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання дублікатів виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» в особі філії 
АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання дублікатів виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у справі 
за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк») в особі філії 
АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 
про стягнення суми боргу за кредитним договором.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, стосовно боржника ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа про стягнення в солідарному порядку 
з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі заборгованості 
за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 77708С25 у розмірі 
716 174,38 грн, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області 18 серпня 2014 року у справі № 2-12454/10.
 
Визнано таким, що не підлягає виконанню, стосовно боржника ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_1 на користь 
ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» в особі філії АТ «Укрексімбанк» 
у м. Маріуполі судового збору в розмірі 850,00 грн, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області 18 серпня 2014 року у справі № 2-12454/10.
 
Визнано таким, що не підлягає виконанню, стосовно боржника ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_1 на користь 
ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» в особі філії АТ «Укрексімбанк» 
у м. Маріуполі витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 
в сумі 60,00 грн, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області 18 серпня 2014 року у справі № 2-12454/10.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2023 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання дублікатів виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у справі за позовом 
ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» в особі філії АТ «Укрексімбанк» 
у м. Маріуполі до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми боргу 
за кредитним договором, відмовлено.
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Роз`яснено ОСОБА_1 , що постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
30 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського апеляційного суду із заявою про виправлення описки в судовому рішенні, у якій просила виправити описку в постанові Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року, 
а саме виключити з резолютивної частини судового рішення словосполучення «касаційному оскарженню не підлягає» та зазначити про касаційне оскарження постанови з урахуванням вимог статті 389 ЦПК України.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року заяву 
ОСОБА_1 про виправлення описки залишено без задоволення.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року не містить описок чи арифметичних помилок.
 
03 березня 2025 року ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду 
від 04 лютого 2025 року у цій справі,  у якій заявниця,  посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року 
та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2023 року залишити в силі.
 
Водночас за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 12 грудня 2023 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у справі № 2-12454/10 постановив ухвалу про задоволення заяви про визнання дублікатів виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявниці уточнити вимоги прохальної частини касаційної скарги щодо судового рішення суду першої інстанції, яке вона просить залишити 
в силі, та викласти їх відповідно до вимог статті 409 ЦПК України і  надіслати 
на адресу суду касаційної інстанції уточнену редакцію касаційної скарги 
з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь 
у справі. На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху заявниця надіслала на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги 
з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь 
у справі.
 
В уточненій редакції касаційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року і залишити в силі ухвалу  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2023 року.

Щодо оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 
2024 року 
 
Відповідно до частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
 
За частиною першою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією 
з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду, наведено в статті 353 ЦПК України.
 
Пунктом 25 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо 
від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі 
або визнання його таким, що не підлягає виконанню.
 
Стаття 389 ЦПК України визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання 
про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити 
у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Оскарження ухвал суду першої інстанції щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, після їх перегляду в апеляційному порядку, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

З огляду на наведене та відповідно до зазначених положень ЦПК України 
не може бути предметом перегляду у касаційному порядку постанова суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції.
 
Аналогічний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі 
№ 753/23412/17 (провадження № 61-44581сво18).
 
Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України 
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини 
і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20 травня 
2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02)та від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява№ 8863/06), право на доступ 
до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг на рішення.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права 
на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені у статті 389 ЦПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 
129 Конституції України, завданнями і принципами цивільного судочинства.
 
У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження
№ 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать 
про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення 
в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження 
у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних «фільтрів» не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні 
до судів першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних «фільтрів» допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.
 
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, 
що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, 
які регулюють його діяльність.
 
У рішенні від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України» (заява
№ 19164/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. 
Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, 
але й до національних судів.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Отже, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 
в частині оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року необхідно відмовити. 
 
Щодо оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 
2025 року 
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
Відповідно до частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки 
чи арифметичні помилки.
 
Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише 
ті описки, які мають істотний характер. У резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.
 
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (постанові або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
 
Зазначена позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 08 лютого 2023 року 
у справі № 761/18236/22 (провадження № 61-12209ск22). 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 990/222/23 (провадження № 11-155заі23) зроблено висновок про те, 
що опискою визнається помилка, яка має вплив на зміст судового рішення та його виконання та трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання. 
До таких належать, наприклад, написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат 
і строків, зокрема, у резолютивній частині судового рішення.
 
Дніпровський апеляційний суд, вивчивши зміст та вимоги заяви ОСОБА_1 
про виправлення описки в постанові Дніпровського апеляційного суду 
від 17 грудня 2024 року, дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувана постанова не містить описок чи арифметичних помилок.
 
За пунктом 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, 
що не підлягає виконанню.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, 
а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку хвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Тобто пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачено можливості учасникам справи, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскаржити в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду за наслідками вирішення питання про визнання дубліката виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
 
Таким чином, зазначення у постанові апеляційного суду про те, що це судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, відповідає вимогам процесуального закону та не є опискою у розумінні статті 269 ЦПК України.
 
Отже, оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановлена із додержанням норм процесуального права, підстави 
для її скасування відсутні.
 
З урахуванням наведеного колегія суддів виснує, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року є необґрунтованою.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини першої                       статті 389 ЦПК України, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року у справі 
за заявою ОСОБА_1 про визнання дублікатів виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державного експортно-імпортного банку» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання 
та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська