УХВАЛА

02 липня 2025 року 
м. Київ
справа №420/16886/24
адміністративне провадження № К/990/26341/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Смоковича М.І.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі №420/16886/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 в термін до 13 квітня 2024 року та неприйняття рішення з цього питання;
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби, шляхом «повернення рапорту без реалізації, через відсутність підстав для звільнення», що оформлено листом від             16 травня 2024 року №1604/2202;
- визнати наявність у солдата ОСОБА_1 права на звільнення з підстав, передбачених абзацом 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , які за висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт солдата ОСОБА_1 від 13 березня 2024 року про звільнення з військової служби на підставі абзацу               4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його батьком ОСОБА_2 та матір?ю ОСОБА_3 , які за висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , замість скасованого рішення про відмову у звільнені, прийняти рішення про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , які за висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби, оформлену листом від 16 травня 2024 року №1604/2202;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13 березня 2024 року про його звільнення з військової служби з підстав, передбачених абзацом 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , які за висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством;
- у задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
18 грудня 2024 року ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява про відмову від апеляційної скарги в частині позовних вимог щодо:
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт солдата ОСОБА_1 від 13 березня 2024 року про звільнення з військової служби на підставі абзацу                          4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , які за висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , замість скасованого рішення про відмову у звільнені, прийняти рішення про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , які за висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі №420/16886/24 заяву скаржника задоволено.
Прийнято відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі №420/16886/24 в частині позовних вимог щодо:
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт солдата ОСОБА_1 від 13 березня 2024 року про звільнення з військової служби на підставі абзацу                4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , які за висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , замість скасованого рішення про відмову у звільнені, прийняти рішення про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , які за висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі №420/16886/24 в частині позовних вимог щодо:
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1  повторно розглянути рапорт солдата ОСОБА_1 від 13 березня 2024 року про звільнення з військової служби на підставі абзацу                                4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , які за висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;
-  зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , замість скасованого рішення про відмову у звільнені, прийняти рішення про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , які за висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 13 квітня 2024 року та неприйняття за наслідком його розгляду рішення.
Прийнято у цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 13 березня 2024 року про звільнення з військової служби та прийняття за наслідком його розгляду відповідного рішення;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
19 червня 2025 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі №420/16886/24.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються з ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відомостей про те, що позивач є особою, що проходить військову службу у військовому званні генерал-майора, контр-адмірала, генерал-лейтенанта, віце-адмірала, генерал-полковника, адмірала, генерала армії України,  відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, у системному зв`язку з положеннями примітки до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду), суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
У касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності. Мотиви, наведені у касаційній скарзі, зводяться лише до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо застосування норм чинного 
Водночас, оскаржуючи судові рішення у справі незначної складності, скаржник не обґрунтував випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не вказав випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Суд також ураховує позицію, висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі «Азюковська проти України» (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 12, 13, 248, 328, 333, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі №420/16886/24.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач:  Судді:	О.Р. Радишевська  О.В. Кашпур  М.І. Смокович