УХВАЛА

02 вересня 2025 року
м. Київ

справа №160/18753/24
адміністративне провадження №К/990/33691/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів - Желєзного І.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року та постанову  Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, додаткову постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі №160/18753/24 за позовом ОСОБА_1 до Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення,
У С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення №1 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 29 квітня 2024 року, яке винесене відносно ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Сергія Біжка за № 1410к «Про звільнення» від 25 червня 2024 року, яким ОСОБА_1 звільнили з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») з 26 червня 2024 року;
- поновити ОСОБА_1 у Дніпропетровській обласній прокуратурі на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області з 27 червня 2024 року;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27 червня 2024 року і по день винесення рішення суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення №1 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 29 квітня 2024 року, яке винесене відносно ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №1410к «Про звільнення» від 25 червня 2024 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») з 26 червня 2024 року. Поновлено ОСОБА_1 у Дніпропетровській обласній прокуратурі на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області з 27 червня 2024 року. Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27 червня 2024 року по день винесення рішення у розмірі 121332,40 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 у Дніпропетровській обласній прокуратурі на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області з 27 червня 2024 року. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу служби у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 40146,75 грн.
Справа судом першої інстанції розглянута за правилами загального позовного провадження.
Додатковим рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року задоволено частково заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури судові витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 у сумі 20 000,00 грн. У задоволенні решти заяви відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у адміністративній справі №160/18753/24 залишено без змін.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року задоволено частково апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора. Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року змінено, а саме: другий абзац резолютивної частини додаткового рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути з власних бюджетних асигнувань Дніпропетровської обласної прокуратури судові витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 у сумі 4000,00 грн.» В іншій частині додаткове рішення залишено без змін.
Додатковою постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2025 року здійснено розподіл судових витрат. Стягнуто з власних бюджетних асигнувань Дніпропетровської обласної прокуратури судові витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 у сумі 4000,00 грн.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Офіс Генерального прокурора звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.
08 серпня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» повторно надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року та постанову  Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, додаткову постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі №160/18753/24. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю; скасувати додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, додаткову постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2025 року, відмовити у задоволенні клопотань про стягнення витрат на правничу допомогу.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08 серпня 2025 року визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Білак М.В., судді: Мацедонська В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.
Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02 вересня 2025 року визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Білак М.В., судді: Желєзний І.В., Мельник-Томенко Ж.М.
Подана касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України.
Так, згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій  статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, заявник указує пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пунктів 9, 12, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ та пункту 8 розділу І, пунктів 15, 16 розділу ІV Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 (далі - Порядок № 221), пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 (далі - Порядок № 233).
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
При цьому, слід зазначити, що касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів необхідності формування Верховним Судом висновку щодо застосування зазначених скаржником норм, за обставин, установлених саме у цій справі.
Так скаржником процитовано вказані норми, щодо яких, на його думку, є необхідність у наданні висновку Верховного Суду, однак при цьому, не обґрунтовано належним чином який саме висновок за результатами розгляду касаційної скарги має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених ним норм.
Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків судів.
Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Інші аргументи касаційної скарги в цій частині зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Також Суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування пунктів 7, 9, 11, 12, 15, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ в аспекті дискреційних повноважень кадрових комісій (в рамках атестації прокурорів) і меж судового контролю у справах про оскарження рішень останніх за наслідками третього етапу атестації (співбесіди). Так, у постановах від 10 квітня 2020 року справа № 819/330/19, від 10 січня 2020 року справа № 2040/6763/18, від 21 жовтня 2021 року справа № 640/154/20, від 02 листопада 2021 року справи №№120/3794/20-а, 640/1598/20, від 04 листопада 2021 року справа №640/537/20, від 02 грудня 2021 року справа №640/25187/19, від 16 грудня 2021 року справа №640/26168/19, від 22 грудня 2021 року справа №640/1208/20 Верховний Суд висловився щодо обґрунтованості і вмотивованості рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації як необхідної умови його відповідності критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, а також, що рішення цього органу (кадрової комісії) можуть піддаватися судовому контролю, що аж ніяк не заперечує й не протирічить дискреційним повноваженням цього органу під час атестування прокурорів й ухвалення на наслідками цієї процедури відповідних рішень.
В частині оскарження додаткового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року та постанови  Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, додаткової постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2025 року заявник посилається на порушення норм процесуального права, а саме статей 2, 6, 134, 139, частини  третьої статті 143, частини третьої статті 242 КАС України.
Суд зазначає, що скаржником не вказано відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як підставу касаційного оскарження судового рішення.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм статей 16, 132, 134, 139 КАС України, Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», посилань на постанови Верховного Суду без доведення подібності правовідносин у справах, висловлення незгоди з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, переоцінки доказів, що не є належим викладенням підстав касаційного оскарження.
Слід зауважити, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Отже, касаційна скарга за формою та змістом не відповідає положенням статті 330 КАС України, оскільки в ній не зазначено належне обґрунтування підстав касаційного оскарження.
Згідно із частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
За таких обставин, за правилами статей 169, 332 КАС України касаційну скаргу необхідно залишити без руху з установленням заявнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду уточнену касаційну скаргу.
Керуючись статтями 169, 248, 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року та постанову  Третього апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, додаткову постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі №160/18753/24 за позовом ОСОБА_1 до Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення залишити без руху.
Надати заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.
Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає

Судді                                                                                          М.В. Білак
                                                                                          
                                                                                          І.В. Желєзний

                                                                                          Ж.М. Мельник-Томенко