ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5675/25 Справа № 213/4483/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді БондарЯ.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони
позивач– Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС»
відповідач-  ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 січня 2025 року, ухвалене суддею Нестеренком О.М. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 06 січня 2025 року,

УСТАНОВИВ

У жовтні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Просив стягнути з ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 818,84 грн, яка складається із заборгованості за: основною сумою боргу – 3 952,53 грн, нарахованими процентами по кредиту – 13 937,84 грн, 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту – 205,13 грн та 3% річних від суми процентів за період прострочення їх повернення – 723,34.
В обґрунтування позову зазначив. що 13.07.2013 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 згідно поданої нею заяви №003-03944-130713 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 6000,00 грн. на 50 місяців шляхом їх перерахування на поточний рахунок відповідача, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,99% річних та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49% в місяць, а також погашати кредитну заборгованість не пізніше 13 числа кожного місяця шляхом зарахування грошових коштів у сумі 357,00 грн у відповідності до графіку платежів. 
Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а також заміну в порядку укладення 02.06.2020 договору про відступлення прав вимоги №2253/К сторони кредитора у кредитному договорі №003-03944-130713 від 13.07.2013 року з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Профіт Файненс», позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь зазначену вище суму кредитної заборгованості, а також понесені судові витрати.
Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 січня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 890 (сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто) грн 37 коп, з яких: основна сума заборгованості – 3 952,53 грн, заборгованість за нарахованими процентам по кредиту – 13 937,84 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» 2876 (дві тисячі вісімсот сімдесят шість) грн 60 коп судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Галач Т.А. оскаржила рішення суду в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі представник відповідача Галач Т.А., посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» в задоволенні позовних вимог заявлених до ОСОБА_1 у повному обсязі та стягнути з Позивача на користь Відповідача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги та витрати на правову допомогу в розмірі 5000.00 грн.
При цьому, скаржник зазначає, що відповідно до графіку платежів, який є Додатком №1 до заяви №003-03944-130713 від 13 липня 2013 року кредитні кошти надані на термін до вересня 2017 року (13 вересня 2017 року останній платіж), загальна сума, яка підлягає поверненню становить 17 826.93 грн., яка складається з 6000.00 грн. основної суми кредиту, 1356.93 грн. проценти за користування кредитом, 10 470.00 грн. платежі за надані супутні послуги на користь банку при обслуговуванні кредитної заборгованості. 
Посилаючись на положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, де зазначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Представник відповідача зазначає, що у кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитного договору.
Зазначає, що оскільки відповідачці було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору, укладеного між сторонами, про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49% щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним. Відтак, нарахування комісії за кредитним договором №003-03944-107133 від 13 липня 2013 року в розмірі 10 470.00 грн. (як слідує з Графіку платежів) є безпідставним.
Представник відповідача вважає, що наявність суми заборгованості не підтверджена належними та допустимими доказами. Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
ОСОБА_2 наголошує на тому, що єдиним наданим позивачем доказом на підтвердження наявної заборгованості відповідача перед позивачем є витяг з Додатку №1 до Договору №2253/К про відступлення прав вимоги, який не містить відомостей, як б дозволили перевірити правильність нарахування складових кредитної заборгованості, не містить відомостей про те, за який період виникла заборгованість. Однак, якщо звернути на увагу на "Графік платежів" до Кредитного договору, який долучений до матеріалів справи, то можна зробити висновок про те, що заявлена сума позовних вимог є необгрунтованою.
Так, виходячи з "Графіку платежів" сума, яка підлягала поверненню по кредитному договору відповідно до вимог закону (без урахування суми комісії) складала 7 356.93 грн: 6000.00 грн. основна сума заборгованості (тіло кредиту); 1 356.93 грн проценти за користування кредитом. Позивач заявляє про стягнення основної суми за тілом кредиту 3 952.53 грн., що свідчить про те, що відповідач здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи те, що банком безпідставно стягувалися з Позичальника платежі за надані супутні послуги на користь банку у розмірі 209.40 грн. щомісячно (гр.5.1 Графіку погашення заборгованості), заявлена сума за тілом кредиту та відсотки є спірними, оскільки без "Виписки з особового рахунку" неможливо вирахувати об`єктивно наявність або відсутність заборгованості по кредиту. Заявлені позивачем відсотки не відповідають розміру відсотків, встановлених у Кредитному договорі (в т.ч. "Графік платежів").
Представник відповідача вказує на те, що погашення заборгованості здійснювалося відповідачем приблизно до лютого березня 2015 року, оскільки 02 березня 2015 року НБУ визнав ПАТ "Дельта Банк" неплатоспроможним і ввів у нього тимчасову адміністрацію (відділення банку у м. Кривому Розі були закриті), а 05 жовтня 2015 року ухвалив Рішення №664 "Про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк". Таким чином, з моменту здійснення останнього платежу відповідачем ще в 2018 році сплив строк позовної давності, з урахуванням положень ст.257 ЦК України до позовних вимог позивача слід застосувати строки позовної давності. 
ОСОБА_2 наголошує на тому, що матеріали справи не місять доказів, які б свідчили про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за невиконання вимог кредитного договору та у заявленому позивачем розмірі.
У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача Галач Т.А., позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.01.2025 по справі № 213/4483/24 залишити без змін.
Вказує, що доводи представника апелянта про те, що положення Кредитного договору, яким встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості є протиправними, оскільки додатки до Кредитного договору містять обґрунтований перелік послуг, які надавались кредитором позичальнику, а доводи Представника апелянта суперечать усталеній судовій практиці. Також, відсутнє рішення суду про визнання цього Кредитного договору чи його окремих частин недійсними, тому діє презумпція правомірності правочину, тому створені зобов`язання, в тому числі обов`язок позичальника сплачувати комісію, підлягають виконанню.
Окрім того, позивач вказує на те, що право Відповідача застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог заявлених у Позові могло б бути реалізованим лише у суді першої інстанції до ухвалення Рішення суду. Крім того, відповідно до положень Кредитного договору кредитні кошти були надані Позичальнику в користування на 50 місяців, зобов`язання за договором, згідно графіку платежів, мали б бути виконанні до 13.09.2017. Таким чином, за звичайних обставин, останнім днем для звернення Товариства з Позовом в межах строку загальної позовної давності мало би бути 13 вересня 2020 року. Проте, згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257 (загальна позовна давність), 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України установлено карантин. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, було відмінено. Беручи до уваги вищевказане, строк позовної давності за Кредитним договором, який за звичайних умов мав би спливати 13.09.2020, згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України був продовжений до 30.06.2023, що узгоджується із правової позицією сформованою у постанові Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21.
Крім того, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, на підставі викладеного вище, враховуючи те, що останнім днем звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором у межах строку позовної давності було 13 вересня 2020 року, беручи до уваги норми п.12 та п.19 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України, Позивач звернувся до суду із Позовом від 14.10.2024 в межах строку позовної давності, який спершу був продовжений до 30.06.2023, перебіг якого потім було зупинено 24.02.2022.
Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 13.07.2013 відповідач по справі   ОСОБА_1   шляхом підписання заяви №003-03944-130713, запропонувала ПАТ «Дельта Банк» на умовах, визначених в цій пропозиції, та відповідно до Правил надання послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» і Тарифів банку, які є невід`ємною частиною цієї пропозиції, укласти з нею договір (про надання кредиту на власні потреби), в рамках якого надати їй кредит: на власні потреби у сумі згідно з п.2.1 ч.2 цієї пропозиції шляхом перерахування на її поточний рахунок за реквізитами, вказаними у заяві до банку для виплати/перерахування коштів, не пізніше ніж на наступний банківський день з дня оформлення такої заяви (п.1.1.1 ч.3) та на оплату комісії банку за надання кредиту (п.1.1.2 ч.3).
Відповідно до п.2.1, 2.3, 2.4 та 2.5 ч.2 заяви (оферти) узгодженими сторонами умовами кредитування є: сума кредиту - 6000,00 грн., строк кредиту - 50 місяців, розмір процентної ставки - 9,99% річних та розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,49% в місяць.
Відповідно до п.3.1 ч.3 заяви (оферти) відповідач ОСОБА_1 зобов`язувалась здійснювати погашення кредитної заборгованості щомісячно не пізніше 13 числа кожного місяця шляхом зарахування суми грошових коштів у розмірі 357,00 грн у відповідності до графіку платежів, наведеному у Додатку 1 до цієї пропозиції.
Згідно з графіком платежів до заяви №003-03944-130713 від 13.07.2013 відповідач ОСОБА_1 мала здійснювати погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та платежів за обслуговування кредитної заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів (50 періодів) в загальному розмірі по 357,00 грн та за останній період (50-ий) в сумі 333,93 грн.
Підписанням заяви від 13.07.2013 відповідач ОСОБА_1 також підтвердила свою згоду з умовами кредитного договору та зобов`язалася їх виконувати.
На підставі поданої ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» заяви від 13.07.2013 про надання їй кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору №003-03944-130713 від 13.07.2013 у сумі 6000,00 грн шляхом їх зарахування на рахунок № НОМЕР_1 , банком було здійснено перерахування відповідачу грошових коштів у вказаній сумі та на вказаний рахунок, що підтверджується копією Документа №03 від 13.07.2013.
02.06.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» був укладений договір про відступлення прав вимоги №2253/К, за яким банк відступив новому кредитору за плату належні банку права вимоги до позичальників - фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, за кредитними договорами згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору.
Як вбачається із витягу з Додатку №1 до Договору №2253/К про відступлення прав вимоги від 02.06.2020, ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Профіт Файненс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 (порядковий номер 8722) за кредитним договором №003-03944-130713 від 13.07.2013 на загальну суму заборгованості 17 890,37 грн.
Відповідно до визначеного позивачем ТОВ «Профіт Файненс» розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, загальна сума заборгованості відповідача складає 18 818,84 грн, з яких: основна сума заборгованості – 3 952,53 грн, заборгованість за нарахованими процентам по кредиту – 13 937,84 грн, 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту – 205,13 грн, 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків – 723,34 грн.
Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом (повністю або частково) відповідачем ОСОБА_1 під час судового розгляду надано не було.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства в частині стягнення кредитної заборгованості, виходив з їх обґрунтованості та доведеності.
Відмовляючи Позивачу в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту у розмірі 205,13 грн та 3 % річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків у розмірі 723,34 грн, суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку була повідомлена про укладення договору про відступлення права вимоги. 
Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Так, позивачем до позовної заяви на підтвердження укладення кредитного договору між «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем  ОСОБА_1  було додано копію Заяви №003-03944-130713 від 13.07.2013 (далі Заява) із графіком платежів, анкети клієнта та інформаційної довідки про кредит від 13 липня 2013 року (а.с.6-10). З вказаних документів вбачається, що між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 6 000 грн., строком на 50 місяців; розмір процентної ставки становить 9,99% річних: розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,49% в місяць; кінцевий строк повернення кредиту 13 вересня 2017 року.
Також додано копію договору №2253/к від 02 червня 2020 року про відступлення прав вимоги, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», та копію витягу з додатку №1 до договору №2253/К, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» передало, а ТОВ «Профіт Файненс» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №003-03944-130713 від 13.07.2013 на загальну суму 17890,37 грн, з яких: 30952,53 грн основна заборгованість по тілу кредиту, 13 937,84 грн заборгованість за нарахованими процентами за кредитом (а.с.12-16),
У позовній заяві наведено розрахунок 3 % річних від простроченої суми кредиту та 3 % річних від простроченої суми процентів (а.с.3, зворот).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Правові позиції щодо застосування положень ст.1048 ЦК України та, зокрема, можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, були викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі N444/9519/12 (провадження N14-10цс18), і Верховний Суд послідовно дотримується такої позицїї.
Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»).
Як зазначалось вище, у Заяві позичальника №003-03944-130713 від 13.07.2013 визначено розмір процентної ставки - 9,99% річних - та зазначено, що процентна ставка є фіксованою. Умов, які передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, Заява не містить.
Згідно п. 3.1. Заяви передбачалось, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно не пізніше 13 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 357 грн у відповідності до графіку платежів наведеному у Додатку 1 до цієї Пропозиції, який є невід`ємною частиною цієї Пропозиції на відкритий рахунок, згідно п.2.7 ч.2 цієї Пропозиції, відповідно до порядку і умов, визначених у п.2.4 Глави 3 Правил. 
Пунктом 4 Заяви передбачено, що в разі порушення строків сплати Платежів, Банк має право з наступного календарного дня за передбаченим днем сплати Платежу нарахувати та стягнути штрафні санкції в розмірі 10 % суми невиконаного зобов`язання, але не менше та/або не більше 150.00 грн.
Таким чином, оскільки кінцевий строк кредитування згідно умов договору було визначено 13.09.2017 (дата внесення останнього платежу), Банк не мав права нараховувати відсотки, передбачені Заявою, після цієї дати.
Як зазначалось вище, позивачем надано витяг з додатку до Договору про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Профіт Файненс» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 17 890,37 грн, з яких: 3 952,53 грн основна заборгованість по тілу кредиту, 13 937,84 грн заборгованість за нарахованими процентами за кредитом (а.с.12-16). 
Розрахунку заборгованості, про стягнення якої заявлено вимогу, позивачем не надано.
Як встановлено Графіком платежів (Додаток №1 до Заяви) Позичальник з наступного дня місяця отримання кредиту – 13.08.2013 повинна була здійснювати щомісячний платіж на погашення боргу у розмірі 357,00 грн, окрім останнього платежу - 13.09.2017, який становив 333,93 грн, при цьому у цю суму входять нараховані за договором проценти, певна сума на погашення тіла кредиту та щомісячно по 209,40 грн – супутні послуги при обслуговуванні кредитної заборгованості (а.с.7).
Таким чином, відповідно до Графіку платежів, у разі належного виконання відповідачем умов кредитного договору, тобто щомісячного внесення 13 числа по 357,00 грн на погашення боргу, окрім останнього платежу 13.09.2017 – 333,93 грн, Позичальниця з 6 000,00 грн. кредитних коштів за користування кредитом 50 місяців повинна була повернути Кредиторові грошові кошти у розмірі – 17 826,93 грн, з яких – 6 000,00 грн. – тіло кредиту; 1 356,93 грн. – проценти за користування кредитом; 10 470,00 грн - супутні послуги при обслуговуванні кредитної заборгованості або комісію за обслуговування кредитної заборгованості, відповідно п.2.2 Заяви №003-03944-130713 від 13.07.2013.
Окрім того, з Таблиці орієнтовних щомісячних платежів та подорожчання видно наступні відомості: строк кредиту – 50 місяців; щомісячний платіж – 357,00 грн; % - 66,58 – 11 826,93 грн; сума плати за надання кредиту – 0,00; сума плати за користування кредитом (процентів) – 1 356,93 грн; сума плати за обслуговування кредитної заборгованості – 10 470,00 грн, що разом і складає - 11 826,93 грн – орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с. 10).
Отже, умовами кредитного договору, Графіком платежів, Таблицею орієнтовних щомісячних платежів та подорожчання визначена сума процентів за користування кредитом 50 місяців – 1 356,93 грн, а також і сума комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 10 470,00 грн.
У позовній заяві Позивач вказує на те, що станом на дату звернення з позовом до суду – 24.10.2024 заборгованість Відповідача за кредитним договором становить 18 818,84 грн, в тому числі: основна сума заборгованості – 3 952,53 грн; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту – 13 937,84 грн; сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення кредититу- 205,13 грн; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення процентів – 723,34 грн (а.с.2 позову). Зазначену суму заборгованості та перелічені складові Позивач просив суд стягнути з Відповідача на свою користь. При цьому, вимога про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у позові не заявлялася, як і не заявлялися вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в порядку ч.2 ст.625 ЦК України після закінчення строку кредитування.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).
У позовній заяві зазначено, що ТОВ «Профіт Файненс» повідомляє суд, що оригінали всіх документів, зазначених у додатках позову, знаходяться у позивача, інших доказів, які позивач не може надати суду немає ( а с. 5).
23 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Галач Т.А. надійшла заява про долучення до матеріалів справи копій квитанцій за 2013-2015 роки про оплату ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та надано 19 квитанцій про сплату відповідачем, починаючи з 05.08.2013, щомісячно по 07.02.2015 по 360,00 грн на погашення кредиту на загальну суму 6 848 грн.
Колегія суддів приймає до уваги ці докази, оскільки сторона відповідача в суді першої інстанції участі не брала, і хоча у відповідності до положень ст.128 ЦПК України була повідомлена належним чином – конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позову не був вручений адресату, з відміткою поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто не мала можливості надати суду першої інстанції докази часткового погашення кредитного боргу.
Таким чином, оскільки позивачем суду не надано належних та допустимих доказів, зокрема розрахунку заборгованості з якого можливо було б перевірити заявлену суму боргу по тілу кредиту – 3 952,53 грн, правильність та період нарахування, визначених у позові процентів - 13 937,84 грн, з урахуванням того, що Договором чітко визначено розмір процентів за 50 місяців користування кредитними коштами – 1 356,93 грн, чи вносились Позичальником платежі відповідно до Графіку платежів чи в іншій сумі; коли Відповідач порушила (порушувала) зобов`язання по поверненню кредиту; чи нараховувались та стягувались штрафні санкції, передбачені умовами Договору; протягом якого часу проводилось нарахування процентів та інше, тобто перевірити правильність визначеної у позові суми заборгованості ОСОБА_1 , право вимоги до якої прийняло ТОВ «Профіт Файненс», а відтак, позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 17 890,37 грн  є недоведеними.
Також, не можуть бути задоволені і похідні позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми кредиту та 3 % річних від простроченої суми процентів.
Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи, і суд з неправильним застосуванням норм матеріального права безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки обставини, які суд вважав встановленими не доведені.
За таких обставин, рішення місцевого суду, відповідно до п.1, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову через недоведеність матеріально правової вимоги.
Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі представник відповідача Галач Т.А. просила стягнути з позивача витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а саме судовий збір у розмірі 3451,92 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
15 травня 2025 року представником відповідача через підсистему «Електронний суд» подана заява про долучення до справи документів на підтвердження понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції судових витрат: Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 24 березня 2025; Квитанція №000025 від 01 квітня 2025 про сплату Васильченко Н.А. 5 000 грн за надання правової допомоги.
Стороною позивача разом з відзивом на апеляційну скаргу було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 1 000 грн, яке обґрунтовано не співмірністю заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу відповідача з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст.141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для цілей розподілу судових витрат суд враховує:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.
При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено, що кореспондує правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2021 р. по справі №922/449/21 та від 3 жовтня 2019 р. по справі №922/445/19.
На підтвердження понесених витрат позивачем надані наступні докази: копія договору №09/25/ц про надання правової допомоги від 24 березня 2025 року, Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 24 березня 2025; Квитанція №000025 від 01 квітня 2025 про сплату ОСОБА_1 5 000 грн за надання правової допомоги, ордер Серії АЕ №1375359 про надання правничої допомоги в Дніпровському апеляційному суді.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем докази, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, відсутності клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з іншої сторони, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу у заявленому стороною позивача розмірі 7000,00 грн.
За встановлених обставин справи, колегія суддів з урахуванням скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, беручи до уваги клопотання позивача про зменшення суми витрат на правничу допомогу, виходячи зі складності справи з урахуванням виконаних адвокатом робіт, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, вважає за доцільне зменшити розмір заявлених стороною відповідача витрат на правничу допомогу з 5 000 грн до 2 000 грн. 
За подання апеляційної скарги відповідачем було сплачено 3451,92 грн судового збору (а.с.72), який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись статями 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївназадовольнити.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» в задоволенні позовних вимог заявлених до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в повному обсязі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», код ЄДРПОУ 43160452, юридична адреса: 79037, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, буд. 212, офіс 413 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3451,92 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 11 серпня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: