ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/37235/21                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Штульман І.В.
суддів:                              Кобаля М.І.
                                        Черпака Ю.К.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Оксанича Романа Володимировича на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в Окружний адміністративний суд міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про:
- скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що викладене у листі від 23 листопада 2021 року №2600-0603-8/185638 про відмову у формуванні подання про повернення ОСОБА_1 сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, яка придбавається вперше;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати подання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві щодо повернення ОСОБА_1 збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості в розмірі 38332,00 грн, сплаченого згідно з квитанцією №4 від 18 жовтня 2021 року, виданою АТ «ОЩАДБАНК».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, справа №640/37235/21 надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 21 лютого 2024 року справу №640/37235/21 прийнято до провадження суддею Жук Р.В. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1  відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що подані ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи були недостатніми для прийняття рішення про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, з огляду на що відповідач обґрунтовано відмовив заявнику у формуванні подання про повернення суми сплаченого збору.
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від          11 листопада 2024 року, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Оксанич Р.В. (далі - апелянт) звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі. Апелянт вважає, що подані позивачем 05 листопада 2021 року до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи були подані відповідно до вимог підпункту «в» пункту 15-2 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від          03 листопада 1998 року №1740 (далі - Порядок №1740) та достатніми для прийняття рішення про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, з огляду на що відповідач необґрунтовано відмовив заявнику у формуванні подання про повернення суми сплаченого збору.
Представником відповідача подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції прийнято правомірно, а апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
За змістом частини першої статті 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 КАС України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня            1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Оксанич Р.В. задоволенню не підлягає, мотивуючи це слідуючим.
З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Діленян Л.В. та зареєстрованого у реєстрі за №2745, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність належне продавцю майно (житловий будинок (Об`єкт - будинок) та земельну ділянку (Об`єкт - ділянка), що розташовані за адресою: згідно даних правовстановлюючих документів - АДРЕСА_1 (згідно постанови Верховної Ради України від 17 липня      2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районі» та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» - Київська область, Обухівський район, село Чайки, вулиця Урожайна, будинок 80 та ділянка площею 0,0572 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, кадастровий номер земельної ділянки - 3220683601:01:006:0012). Під час посвідчення цього договору ОСОБА_1 сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 38332,00 грн, що підтверджується квитанцією від 18 жовтня 2021 року №4, призначення платежу: « 101:2907621900; 24140500; ОСОБА_1 ; 1% Збір з операцій придбавання (купівлі-продажу) нерухомого майна».
05 листопада 2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просила сформувати і подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві подання про повернення їй суми сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 38332,00 грн, сплаченого згідно з квитанцією №4 від 18 жовтня 2021 року. 
Листом від 23 листопада 2021 року №2600-0603-8/185638 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача ОСОБА_1 про відсутність правових паідстав для повернення сплаченого збору.
Вважаючи оспорюване рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, адвокат Оксанич Р.В., - представник позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР).
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з       Податковим кодексом України.
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками цього збору за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.
Нотаріуси щокварталу, до 20 числа місяця, що настає за звітним кварталом, подають до органів Пенсійного фонду України за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса звіт про укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, включаючи інформацію про вартість такого майна та суму сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в порядку та за формою, визначеними Кабінетом Міністрів України.
Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на запит Пенсійного фонду України та його територіальних органів, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів внутрішніх справ, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, нотаріусів, адвокатів надається у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 8 частини першої статті 2 Закону №400/97-ВР об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.
У пункті 2 Порядку №1740 встановлено, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачується платниками на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.
Відповідно до пункту 151 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» від 23 вересня 2020 року №866 (набрала чинності 26 вересня 2020 року) внесені зміни до Порядку №1740, а саме: пункт 152 доповнений підпунктами «в» і «г» такого змісту: збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо: в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року); г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Крім того, пункт 153 Порядку №1740 доповнено абзацом такого змісту: «Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах «в» і «г» пункту 152 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, 26 вересня 2020 року держава конкретизувала законодавство, яке регламентувало підстави та процедуру звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Зокрема, держава чітко визначила коло осіб, які у розумінні Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» вважаються такими, що придбавають житло вперше (до придбання житла особа не набувала права власності на інше житло в будь-який із перелічених способів: не приватизувала державний житловий фонд, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя); перелік документів, котрі особа повинна зібрати та надати для підтвердження того, що вона вперше придбаває житло.
Тобто, фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.
На підтвердження вказаного, фізична особа подає нотаріусу: заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя); відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).
За умови отримання від фізичної особи таких документів, нотаріус на підставі абзацу четвертого пункту 153 Порядку №1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Водночас, подання вказаних документів є правом особи, яка придбаває нерухоме майно, а не його обов`язком.
Якщо ж особа помилково сплатила збір при посвідченні договору купівлі-продажу майна, то вона може подати заяву до пенсійного органу про повернення помилково сплачених коштів з бюджету.
До такої заяви особа має додати пакет документів, визначений підпунктом «в» пункту 152 Порядку №1740 на підтвердження того, що житло придбавається вперше.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем ОСОБА_1 подано 05 листопада 2021 року заяву про повернення помилково сплачених коштів та додано наступні документи: копію договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2021 року; копію квитанції про сплату збору від 18 жовтня 2021 року; копії витягів із реєстрів речових прав; копію паспорту; копію РНОКПП, реквізити рахунку для зарахування коштів.
Отже, звертаючись з відповідною заявою про повернення помилково сплачених коштів до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, позивачем ОСОБА_1 не було надано:
- заяву фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);
- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло;
- документу про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає правильним висновок суд першої інстанції, що позивач не дотримався вимог Порядку №1740 та не подав повного пакету документів, що підтверджують факт придбання житла вперше відповідно до приписів пункту 152 Порядку №1740.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що подані позивачем ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи були недостатніми для прийняття рішення про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, з огляду на що відповідач обґрунтовано відмовив заявнику у формуванні подання про повернення суми сплаченого збору.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі №280/9714/20.
При цьому, відмова відповідача не є перешкодою для позивача повторно звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України із належно оформленою заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з додатками, передбаченими пунктом 152 Порядку №1740.
Посилання апелянта на те, що єдиним та належним доказом на підтвердження факту придбання житла вперше є Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає помилковим, оскільки чинне законодавство встановлює чіткі вимоги та виключний перелік документів, які мають бути подані для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.
Таким чином, поданий позивачем ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві пакет документів є недостатнім (некомплектним) для прийняття позитивного рішення, тому відповідач цілком обґрунтовано відмовив у формування подання про повернення коштів з бюджету.
Щодо посилання апелянта на те, що виключно суб`єкт владних повноважень зобов`язаний надати докази правомірності прийняття оспорюваного рішення, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає дані твердження помилковими, оскільки у відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, як на відповідача так і на позивача покладено обов`язок доведення тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги незалежно чи є дана сторона суб`єктом владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 прийнято у відповідності до вимог законодавства, а доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Судовою колегією враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Оксанича Романа Володимировича - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №640/37235/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      І.В. Штульман

Судді:                                                                                          М.І. Кобаль

                                                                                                    Ю.К. Черпак