ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/1327/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 711/8129/24 Категорія: 304090000  	Булгакова Г. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Карпенко О.В.,

секретар: Дмитренко В.В.,

учасники справи:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал?Фінанс»,

відповідач – ОСОБА_1 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1  – адвокат Шелудько Оксана Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Шелудько Оксани Олександрівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2025 року (у складі судді Булгакової Г.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал?Фінанс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року представник ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» – адвокат Руденко К.В. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 958717 від 24.08.2023 у розмірі 151833,98 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24.08.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 958717, на підставі якого остання отримала кредиту у розмірі 21000 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «УкрСиббанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування (803 % річних).
29.07.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено Договір факторингу № 29/07/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 958717 від 24.08.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал?Фінанс». Відповідачка належним чином не виконала умови договору, а саме не повернула вчасно суму кредиту та нараховані відсотки, внаслідок чого станом на 29.07.2024 у неї виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 151833,98 грн, яка складається з: 20999,99 грн - заборгованість за кредитом; 130833,99 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5. кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом (803 % річних) за період з 24.08.2023 по 29.07.2024.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 958717 від 24.08.2023 станом на 29.07.2024 у розмірі 151833,98 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн, а всього 161833,98 грн.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог. Дослідивши надані сторонами доказами, суд дійшов висновку про те, що відповідачкою отримано кредитні кошти, однак взяті на себе зобов`язання остання належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Шелудько О.О. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2025 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування зазначає, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору між сторонами у письмовому вигляді. Зокрема, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору.
Окремо скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що перерахування відповідачеві певної суми коштів не підкріплено жодним належним та допустимим доказом, оскільки належними доказами, які підтверджують перерахунок певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Незважаючи на недоведеність позовних вимог позивачем, представник ОСОБА_1 також зазначає про неспіврозмірність заборгованості за нарахованими позивачем відсотками із сумою кредиту.
Також скаржник вважає, що позивачем не доведено факт відступлення права вимоги, оскільки, договір факторингу не містить інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містить даних про боржника.
Разом з тим, зазначає, що витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн з огляду на малозначність справи є неспівмірними.
24.06.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
На спростування доводів апелянта щодо відсутності факту укладення договору, позивач описує послідовність дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі. Зазначає, що відповідач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т980.
Також позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вказує, що до матеріалів справи було долучено ряд документів (договір факторингу, платіжна інструкція про оплату за договором факторингу, акт приймання-передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників), які підтверджують набуття ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» статусу кредитора за укладеним кредитним договором між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 .
Посилання скаржника щодо неспівмірності нарахованих процентів позивач заперечує погодженням умов щодо розміру та строку кредитного договору шляхом електронного підпису договору одноразовим ідентифікатором. Зазначає, що вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Ніяких штрафних санкцій відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання, в тому числі нарахувань за ст. 625 ЦК України, за договором не відбувалось. Отже, позивач законно нарахував проценти за користування кредитом протягом строку договору.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно з ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно з частиною третьою ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України ).
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 169 ЦПК України).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України  правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України ).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.08.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 1518985, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у гривні, а остання зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно з п.п. 1.2., 1.3., 1.4., 1.5., 1.7., 1.8. Договору сума кредиту складає: 21000 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього Договору; 1.5.2. Знижена процентна ставка становить 1,1 % в день та застосовується у випадку, якщо споживач до 23.09.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.7.1. за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 47541,10 % річних; 1.7.2. за стандартною процентною ставкою з урахування періоду застосування зниженої процентної ставки 19509,82 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 1.8.1. за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 187320,00 грн; 1.2.2. за стандартною процентною ставкою з урахування періоду застосування зниженої процентної ставки 180390,00 грн.
З матеріалів справи убачається, що Договір про надання споживчого кредиту містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором Т980, наданий позичальнику для підписання договору та підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Договір містить персональні дані позичальника, належність яких відповідачу останнім не спростовано.
Таким чином, з урахуванням пунктів 7.3, 7.4 кредитного договору, а також алгоритму укладення електронних договорів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо встановлення факту укладення кредитного договору та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.
Щодо доводів скаржника про відсутність доказів зарахування коштів, колегія суддів зазначає про таке.
Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 (п.п. 2.1. Договору).
Судом також встановлено, що ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за Договором № 958717 від 24.08.2023 виконало у повному обсязі, надавши відповідачці у користування кредит у розмірі 21000 грн, шляхом зарахування 24.08.2023 грошових коштів на платіжну картку №   НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» № 20240924-10 від 24.09.3035, випискою по рахунку за номером карти №   НОМЕР_1 та не заперечувалося відповідачкою під час розгляду справи.
Натомість, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, після закінчення строку кредитування не повернула у повному обсязі кредит та не сплатила проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 29.07.2024 у неї утворилася заборгованість у розмірі 151833,98 грн, з яких: 20999,99 грн - заборгованість по тілу кредиту; 130833,90 грн - заборгованість по відсотках.
Також факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується випискою за карткою № НОМЕР_1 , яка надана АТ «УкрСиббанк» на виконання ухвал Придніпровського районного суду м. Черкаси (т. 1 а.с. 218).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує, оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Таким чином, за встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, апеляційний суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення із ОСОБА_1 договору та отримання позичальником кредитних коштів, які відповідач не спростував. Заперечення відповідача у даній справі щодо підписання договору та перерахунку коштів на його виконання ґрунтуються на припущеннях.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В частині доводів представника відповідача щодо непропорційності суми процентів у співвідношенні до розміру тіла кредиту та необхідності застосування в цій частині положень Закону України «Про захист прав споживачів» апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов`язком позичальника є повернення кредиту та сплата процентів за його користування.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Проценти за користування кредитними коштами, наданими по договору № 958717 від 24.08.2023, а також порядок їх сплати, визначені у відповідних пунктах цього договору.
Наслідки невиконання або неналежного виконання позичальником обов`язків за договором окремо передбачені у розділі 5, 6 договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 вказано, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитом проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Колегія суддів доходить висновку, що позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку, визначеного кредитним договором, що відображено у розрахунку заборгованості.
Щодо відступлення права вимоги апеляційний суд зазначає таке.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
29.07.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 29/07/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 958717 від 24.08.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Відповідно до пункту 1.1. договору факторингу № 29/07/2024 під правом вимоги розуміється всі права грошової вимоги (боргових зобов`язань) клієнта за кредитними договорами до боржників щодо погашення заборгованостей, які виникли на підставі кредитних договорів, в тому числі і за договорами забезпечення (поруки, застави, іпотеки) виконання зобов`язань за кредитними договорами та підтверджуються документацією, а також інші права вимоги за кредитними договорами, які клієнтом відступаються факторові за цим договором.
Розділом 3 договору факторингу регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно з пунктом 3.1.3 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами цього договору та оплати фактором суми фінансування у строки, передбачені пунктом 4.2 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором.
Сторони домовилися, що фінансування (ціна договору) складає 1838137,38 грн, без ПДВ. Фактор сплачує клієнту фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта у сумі, що зазначена у пункті 4.1 цього договору, на рахунок клієнта, вказаного в Розділі 14 цього договору, протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами цього договору (пункти 4.1, 4.2 договору).
Пунктом 5.1. договору установлено, що клієнт зобов`язаний протягом п`яти календарних днів з дня підписання цього договору передати фактору у формі електронного документа реєстр боржників з додатковою інформацією.
На підтвердження відступлення прав вимоги сторонами підписано договір факторингу № 29/07/2024,реєстр боржників до договору факторингу, платіжна інструкція на суму 1838137,38 грн.
Перелічені вище документи містять підписи сторін та підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта ТОВ «Селфі кредит» до фактора ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що долучені до позову договір факторингу та реєстр боржників є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, а тому твердження скаржника в цій частині є помилковими.
Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн за розгляд справи у суді першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
У своїй позовній заяві ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» просив стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18 (провадження № 61?44217св18).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Як вбачається з матеріалів справи, стороною відповідача не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції до позовної заяви долучено:
– укладений між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та адвокатом Руденко К.В. договір про надання юридичних послуг № 02/08/2024 від 02.08.2024, відповідно до якого вартість послуг виконавця становить 10000 грн за складання позовної заяви; 
– акт приймання-передачі наданих послуг № 4 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 30.08.2024, де зазначено, що вартість підготовки заяв про стягнення заборгованості з боржників ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» згідно з реєстру № 1 складає 100000 грн;
– витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 4 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 30.08.2024, де зазначено, що вартість підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 складає 10000 грн;
– копію довіреності, виданої ТОВ «ФК «Укрглобал Фінанс» адвокату Руденку К.В.;
– платіжне доручення про сплату витрат на правничу допомогу у розмірі 100000 грн.
На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем розмір судових витрат на професійну правничу допомогу є доведеним та співмірним зі складністю справи.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Шелудько Оксани Олександрівни залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2025 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 28 серпня 2025 року.

Судді Ю.В Сіренко

Н.І. Гончар

О.В. Карпенко