ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 750/3160/25                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Логвіна Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача:                                                                                                                           Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                    Вівдиченко Т.Р., Мєзєнцева Є.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 85 від 25.01.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення.
Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу є необґрунтованою, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на не повному та не об`єктивному розгляді справи, не підтверджена допустимими та належними доказами, у встановлений законодавством спосіб належним чином оформленої повістки про виклик до територіального центру не отримував, не знав і не міг знати про дату, час та місце, куди потрібно з`явитись, а також мету такої явки.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а також суд не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.
Апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні дані про інформування позивача як адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або залишення працівником пошти повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_3». Зазначає, що відповідачем не здійснено оповіщення згідно встановленого порядку.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 та від 27.06.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, у зв`язку із чим, судом апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно частини четвертої  статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України  у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього  Кодексу  розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.  
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до положень Порядку № 560 на ім`я ОСОБА_1 , 25.02.1981 року сформовано повістку №1029031 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді QR-коду із відповідною інформацією про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 19.11.2024 на 09:00 год.
У цей же день, повістка надіслана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням за № 0610204295207 на адресу місця реєстрації позивача - АДРЕСА_1 . Однак, згідно з довідкою про причини повернення/досилання повернулася, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою.
Черговим ІНФОРМАЦІЯ_1 солдатом ОСОБА_2 21.01.2025 складено протокол №85 про адміністративне правопорушення, згідно з яким 21.01.2025 о 00 год 45 хв встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 порушив  Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: абзац 1 частини першої статті 22 (не з`явився за викликом згідно повістки №1029031 від 06.11.2024, на прибуття о 09 год 00 хв 19.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою  статті 210-1 КУпАП).
Також, ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 год 00 хв 25.01.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , вул. Захисників України, 14-а, кабінет №29. У графі «підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності» наявний підпис позивача.
Також, у графі «пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності», зокрема, зазначено -  «не отримував і не знав».
Крім того, до протоколу додано повістку №1029031 від 06.11.2024.
Постановою у справі про адміністративне правопорушення № 85 від 25 січня 2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, за те, що 19.11.2024 він не з`явився за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно повістки за № 1029031 від 06.11.2024, чим порушив абз.2 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Копію постанови від 25.01.2025 №85 про притягнення до адміністративної відповідальності направлено позивачу засобами поштового зв`язку 25.01.2025. 
Позивач, вважаючи оскаржувану постанову протиправною, звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції оцінюючи обставини події дійшов висновку, що відповідно до частини другої  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  було доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за частиною третьою  статті 210-1 КУпАП, а також правомірність і обґрунтованість постанови в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з частиною другою  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто за правопорушення передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП  порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно частини третьої статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відтак, диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП  передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно до положень  статті 1 Закону України "Про оборону України", особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.
Відповідно  Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого  Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності, зокрема, за ч. 3  ст. 210-1 КУпАП.
ІНФОРМАЦІЯ_3 розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені ІНФОРМАЦІЯ_3 розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ІНФОРМАЦІЯ_3. (ст. 235 КУпАП)
Відповідно до частини 10  статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема:
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - відповідні районні (міські) ІНФОРМАЦІЯ_3), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_3, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Частиною першою  статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Зі змісту частини першої та частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію»  громадяни зобов`язані  з`являтися  за  викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3  у  строк  та  місце, зазначені  в  повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Як встановлено судом, адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у спірному випадку полягає у неявці за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3, це правопорушення є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.
З аналізу вищезазначених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити ряд обставин:
- факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3;
- факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства;
- наявність поважних причин неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк, визначений у повістці;
- факт відповідності постанови вимогам законодавства та дотримання відповідної процедури;
- наявність складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до підпункту 2) пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560:
«Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_3 або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
2)у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ІНФОРМАЦІЯ_3 під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила ІНФОРМАЦІЯ_3 іншої адреси місця проживання».
Змінами, внесеними постановою уряду від 08 жовтня 2024 р. №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою "Повістка ІНФОРМАЦІЯ_3" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками "Повістка ІНФОРМАЦІЯ_3", "Вручити особисто" підлягають врученню особисто адресатам.
У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ІНФОРМАЦІЯ_3".
Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою "Повістка ІНФОРМАЦІЯ_3", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 в контексті спірних правовідносин, що розглядаються колегією суддів, необхідна сукупність обставин: 
1) направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 
2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою, 
3) дотримання передбаченої процедури оповіщення адресата.
У даній справі повістка позивачу вручена не була, втім, працівниками пошти проставлено відмітку "відсутність адресата за вказаною адресою".
Як наголошує позивач в апеляційній скарзі, він не отримував повістку про виклик, оскільки не знав про її існування.
Крім того, як вбачається зі змісту позову та апеляційної скарги, ОСОБА_1 взагалі заперечує факт отримання повістки про необхідність прибуття 19.11.2024 о 09:00 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
А тому з метою повного та всебічного розгляду даної справи необхідним є з`ясування факту належного інформування позивача про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проаналізувавши надані відповідачем до суду дані, судом встановлено, що процедура вручення повістки не було дотримано, виходячи із наступного.
Після інформування адресата (у випадку інформування) не було дотримано процедури встановленої змінами, внесеними постановою уряду від 08 жовтня 2024 р. №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку, оскільки докази повідомлення позивача за номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ІНФОРМАЦІЯ_3" в матеріалах справи відсутні.
Більше того, колегія суддів звертає увагу, що із наданої до суду копії конверту відправлення повістки не вбачається зазначення номеру мобільного телефону позивача.
Сам апелянт наголошує на тому, що жодних сповіщень від працівників пошти про необхідність отримання зазначеного листа не отримував.
Наведені обставини дозволяють дійти висновку, що позивач був позбавлений можливості отримати сповіщення за наявним номером телефону про надходження рекомендованого листа та/або відповідним повідомленням за адресою.
Відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, навіть за наявності на поштовому конверті позначки «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_3, Вручити особисто» докази повідомлення позивача за наявним номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_3, Вручити особисто» в матеріалах справи відсутні.
З приводу цього колегія суддів зазначає, що це є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в даній категорії відправлень, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Згідно  статті 62 Конституції України  вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Встановлені судом під вас розгляду справи процесуальні (процедурні) порушення є безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.
З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку, що справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою  статті 210-1 КУпАП  розглянута з порушенням положень  КУпАП.
Відповідно до  статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення  ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на відсутність достатніх доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наявність процесуальних порушень, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права.
Згідно  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Суд доходить до висновку, що доводи апелянта знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки містить посилання на обставини, передбачені  статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Підставою скасування рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених  статтею 286 цього Кодексу  (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апеляційний суд встановив, що позивач сплатив за подання позову 605,60 грн, а за подання апеляційної скарги 726,72 грн.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1332,32 грн судового збору.
Щодо витрат на правничу допомогу понесених позивачем під час судового розгляду справи, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства          України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Згідно частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення частини шостої та частини сьомої Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надано наступні документи: 
-  договір №109 про надання правничої допомоги від 28.02.2025;
- акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги №109 від 28.02.2025;
- квитанцію до прибуткового касового ордера №109 від 28.02.2025;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №001394/1;
-  ордер на надання правничої допомоги серії СВ №1118596.
Таким чином, вищезазначеними документами, підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та право на їх стягнення з відповідача.
Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № №826/15063/18 (адміністративне провадження №К/9901/18029/19).
Враховуючи те, що справа розглядалася судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дана справа не є складною з урахуванням її фактичних обставин, предмету спору, змісту порушення, предмету доказування, аналізу наведених доказів, колегія суддів проаналізувавши надані докази, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, приходить до висновку необхідності стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, в апеляційній скарзі позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Позивач на підтвердження наданих адвокатом послуг правової допомоги у суді апеляційної інстанції надав:
- договір №234 про надання правничої допомоги від 30.05.2025;
- акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги №234 від 30.05.2025;
- квитанцію до прибуткового касового ордера №234 від 30.05.2025;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №001394/1;
-  ордер на надання правничої допомоги серії СВ №1129768.
Колегія суддів зазначає, що  при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу в межах розгляду даної справи, керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з обставин справи, суті виконаних послуг.
Дослідивши надані позивачем документи та враховуючи наведені норми права, колегія суддів вважає, що розмір заявлених представником позивача до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).
Крім того, згідно з актом виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 30.05.2025 об`м робіт:
- консультування клієнта щодо підстав та порядку подання апеляційної скарги на рішення суду у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП - 1 година;
-  аналіз законодавства та судової практики - 1 година;
- написання та подання апеляційної скарги на рішення суду у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП - 2 години. Усього витрачено 4 години.
На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надання правової консультації, аналіз законодавства та судової практики, написання апеляційної скарги на визначену суму не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.
Апеляційний суд зазначає, що такі адвокатські послуги як: підготовка та подання будь-яких документів правового характеру, необхідних для захисту інтересів замовника, пошук необхідної юридичної інформації та погодження правової позиції з клієнтом, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті представництво позивача у суді.
Колегія суддів зауважує, що представником позивача подано апеляційну скаргу на 7 сторінках тексту, яка фактично відтворює позицію позивача, викладену у позовній заяві, що не потребувало глибокого вивчення правової бази та судової практики, а також не вимагало від представника позивача, який є фахівцем в галузі права, значних зусиль під час підготовки до розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Враховуючи критерії реальності, розумності та співмірності розміру судових витрат та обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є 2000,00 грн.
Керуючись статтями 243, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2025 року у справі №750/3160/25 - скасувати та прийняти нове рішення.
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №85 від 25.01.2025 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 17 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1  332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 32 копійки та витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 6000 (шість тисяч) грн 00 копійок.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                       Т.Р.Вівдиченко

                                                                                                   Є.І.Мєзєнцев