ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6861/25 Справа № 201/9696/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,
суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Наумова О.С., –
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У серпні 2023року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом проти Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Ощадбанк», Банк) про визнання нечинними транзакцій від 29 червня 2023року о 15 год. 37 хв. та 15 год. 38 хв. зі списання грошових коштів з банківського рахунку в сумі 37 700,00грн та зобов`язання повернути на банківський рахунок грошові кошти в сумі 37 700,00грн.
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що після виявлення шахрайських дій з його банківськими картками для виплат № НОМЕР_1 та кредитної № 5167803105234632, які відбулись 11 червня 2023року, він замовив перевипуск цих двох карток в АТ «Ощадбанк». Після отримання нової карти для виплат № НОМЕР_2 одразу змінив пін-код і встановив ліміт на розрахунок в торгівельних мережах 4 000,00грн. Згодом він поклав на нову картку власні грошові кошти в розмірі 15 000,00грн.
29 червня 2023року на його картку для виплат надійшла заробітна плата в розмірі 23 199,70грн.
Зазначав, що вранці 30 червня 2023року він, розраховуючись карткою на АЗС «Окко», виявив, що на його рахунку відсутні грошові кошти. Зайшовши до мобільного застосунку «Ощад 24/7», переконався, що на картці майже немає коштів, а також прибрано встановлений ліміт на зняття готівки та розрахунки в торгівельних мережах. Зайшовши до історії транзакцій, виявив, що всі грошові кошти переведено з його рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING майже одразу після того, як на його картку була нарахована заробітна плата.
Згідно виписки АТ «Ощадбанк» 29 червня 2023року о 14 год. 56 хв. на його картку зараховано заробітну плату в розмірі 23 199,70грн. 29 червня 2023року з тієї ж картки о 15 год. 37 хв. знято грошові кошти в розмірі 17 900,00грн та о 15 год. 38 хв. в розмірі 19 800,00грн.
Отже, загалом 29 червня 2023року з його картки було знято 37 700,00грн після чого 30 червня 2023року він знову заблокував картку для виплат та видалив свій обліковий запис в мобільному застосунку «Ощад 24/7». Про зняття грошових коштів йому не надходило жодних повідомлень, жодних запитів про підтвердження тієї чи іншої операції, він не робив жодних операцій із зарплатною карткою.
Вказував, що 30 червня 2023року він подав заяву до Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, на підставі якої відкрито кримінальне впровадження № 12023041030002337 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.
Позивач стверджував, що вказані банківські операції ним не здійснювались, проведені без його відома, підтвердження здійснення транзакцій через смс-банкінг ним не здійснювалось, SMS-повідомлення про те, що хтось має намір здійснити списання з його банківського рахунку вказані суми грошових коштів на його фінансовий номер телефону не надходило. На фінансовий номер телефону надійшли лише sms-повідомлення про факти здійснених банківських операцій в розмірі 17 900,00грн та 19 800,00грн. Банківську картку він не втрачав, PIN-код та CVV код нікому не повідомляв. Інформацію про картку знав тільки він та нікому її не розголошував, картка для виплат постійно перебувала у нього.
Вважав, що ці обставини свідчать про недостатню захищеність персональних даних як клієнта АТ «Ощадбанк» та споживача банківських послуг зокрема, так і системи Internet Banking у цілому, а тому вчинення транзакцій щодо списання грошових коштів з його карткового рахунку є неправомірним.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2025року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 37 700,00грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що саме Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з Банком фактично не є рівними.
Суд також вказав, що відповідач не надав доказів та підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
16 травня 2025року АТ «Ощадбанк» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2025року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення в частині стягнення грошових коштів та відмову у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій. Оскільки операції з переказу коштів відбувалися з обов`язковим дотриманням процедур обслуговування платіжних карток, а саме: проведення авторизації, безпомилкове введення 3 DS кодів підтвердження/біометрії без помилок в роботі міжнародної платіжної системи, а реквізити необхідні для входу в систему дистанційного обслуговування «Ощад 24/7» були відомі виключно позивачу, то АТ «Ощадбанк» не несе відповідальності перед позивачем за проведені операції по рахунку.
Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що матеріали справи не містять доказів того, що спірні операції ініційовані не позивачем, а третіми особами, що внаслідок протиправних дій чи бездіяльності АТ «Ошадбанк» або його працівників з рахунку позивача безпідставно списані кошти на користь третіх осіб, а також, що у АТ «Ошадбанк» були всі правові підстави для виконання розпорядження клієнта про перерахування коштів, у Банка не було підстав для відмови в проведенні спірних операцій.
Також заявник вказував, що у випадку встановлення у кримінальному провадженні факту заволодіння коштами позивача третіми особами, позивач має право після встановлення кола причетних до завдання шкоди пред`явити до них цивільний позов про відшкодування завданої шкоди.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025року витребувано з Соборного районного суду міста Дніпра цивільну справу; та 28 травня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Ощадбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2025року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2025року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
04 грудня 2014року в АТ «Ощадбанк» позивачу ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок номер UBAN: НОМЕР_3 .
11 червня 2023рку о 17:23:02 год. здійснено авторизацію та успішний вхід в систему дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» та активований сервіс «finger print» відбиток пальця, на пристрої 21051182G, з якого в подальшому здійснювалися спірні операції /а.с.43/.
14 червня 2023року позивач звернувся до СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те що, невстановлена особа шахрайським шляхом, через чат-бот на сайті АТ «Ощадбанк» та в ході здійснення дзвінків з номеру НОМЕР_4 , заволоділа грошовими коштами позивача з його банківської картки в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 та кредитної картки № НОМЕР_5 . Заява була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2023року та розпочате кримінальне провадження за № 12023041030002337 за ч.3 ст. 190 КК України /а.с.101/.
В протоколі допиту потерпілого від 15 червня 2023року позивач пояснював, що у нього є банківська картка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для виплат № НОМЕР_1 та кредитна картка № НОМЕР_5 . Станом на 11 червня 2023року на його картці для виплат була сума 1800,00грн, а на кредитній картці було 33 000,00грн. 11 червня 2023року приблизно о 17 год. 00 хв. він перебував у себе вдома, вирішив заповнити декларацію про свої доходи, в інтернет мережі Google він ввів ощадбанк, після чого перейшов на офіційний сайт «Ощадбанку», натиснув віконце для отримання електронного цифрового підпису та побачив, що з`явилося віконце боту, онлайн-помічник, куди він написав питання, що його цікавить інформація стосовно отримання електронного ключа. Необхідно було ввести номер телефону, він надрукував номер НОМЕР_6 та останні цифри банківської картки. Після чого йому зателефонував номер НОМЕР_4 та в ході розмови його запитали чи дійсно той підтверджує дану послугу, а саме отримання електронного ключа, на що він натиснув «1». На додаток Viber почали надходити повідомлення, що з банківських карток було здійснено перекази, а саме з картки для виплат здійснено переказ 1 800,00грн, а з кредитної картки 6 000,00грн та 27 000,00грн. Таким чином, невстановлені особи спричинили йому матеріальну шкоду на суму 34 800,00грн /а.с.106-107/.
21 червня 2023року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» з заявою про перевипуск платіжної картки /а.с.40/.
23 червня 2023року позивач отримав іншу платіжну картку № НОМЕР_7 ХХХХХХХХХХ83 MasterCard World Debit My Rahunok PayPass, що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки /а.с.41/.
Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача, за період з 31 травня 2023року по 30 червня 2023року /а.с.23-26/ та витягу з автоматизованої системи АТ «Ощадбанк» щодо операцій за картками /а.с.42/ в період сеансу роботи в системі «Ощад 24/7», на пристрої 21051182G, 29 червня 2023року о 15:37:26 год. та о 15:38:23 год. по рахунку позивача в системі «Ощад 24/7» здійснено перекази через UKR KYIV MOBILE BANKING на картку «Таскомбанку» № НОМЕР_8 та на картку «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_9 в сумі 17 900,00грн та 19 800,00грн відповідно.
На звернення позивача до АТ «Ощадбанк» листом начальника філії – Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» Губанова С.М. № 100.40/0120-25/38093/2023 від 21 липня 2023року повідомлено, що безготівкові транзакції у загальному розмірі 37 700,00грн з банківського рахунку позивача переказані отримувачам: ??? НОМЕР_10 ( НОМЕР_11 ) «Таскомбанк» та ??? НОМЕР_12 ( НОМЕР_13 ) «Райффайзен Банк Аваль». Аналізуючи вказані вище безготівкові операції, можна зазначити, що вони були реалізовані за допомоги мобільного додатку Банку.
Зважаючи на доведений факт вчинено кримінального правопорушення, попередня кваліфікація ст. 190 КК України, установа Банку, у разі офіційного звернення правоохоронного органу за вказаним фактом, надасть усю наявну інформацію, яка допоможе ідентифікувати особу – злочинця. Зважаючи на процедурні та законодавчі аспекти, повернути безпідставно набуті кошти позивачу, як власнику, доведеться в рамках цивільного позову, коли буде ідентифіковану відповідну особу під час реалізації кримінального судочинства /а.с.19-21/.
На виконання ухвали суду АТ «Таскомбанк» надано інформацію та виписку про рух коштів по банківській картці № НОМЕР_8 ( НОМЕР_11 ), з якої вбачається, що з картки позивача ОСОБА_1 № НОМЕР_5 на картку АТ «Таскомбанк» № НОМЕР_8 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_14 , 29 червня 2023року о 15:37:30 год. перераховано 17 900,00грн, які одразу через 2 хвилини переказані через банкомат/термінал отримувачем у місті Києві /а.с.71-72/.
На виконання ухвали суду АТ «Райффайзен Банк» надано інформацію та виписку про рух коштів по банківській картці № НОМЕР_9 ( НОМЕР_13 ) за період з 29 червня 2023року, з якої вбачається, що власником цієї картки є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_15 . 29 березня 2023року о 15:38 год. на її картку зараховано 19 800,00грн від ОСОБА_4 ( НОМЕР_16 ), а також від іншої особи в сумі 25 000,00грн, через 10 хвилин о 15:48 год. одразу списані в сумі 40 205,00грн, інші транзакції по картці відсутні /а.с.196-197/.
В протоколі додаткового допиту потерпілого від 30 червня 2023року позивач пояснив, що раніше повідомляв про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, та був визнаний потерпілим в межах кримінального провадження № 12023041030002337 від 15 червня 2023року. Попередньо позивач зазначав, що з його банківської картки № НОМЕР_5 , емітованої в АТ «Ощадбанк» було несанкціоновано списано грошові кошти в розмірі 34 800,00грн невстановленими особами, які отримали доступ до персональних даних позивача для входу в особистий кабінет під час того, як він намагався оформити електронний ключ через офіційний сайт «Ощадбанку». Так, після списання грошових коштів позивач змінив банківську картку, емітовану в AТ «Ощадбанк» на іншу картку з номером № НОМЕР_2 .
30 червня 2023року позивач заїхав на автозаправну станцію і коли здійснював безготівкові операції виявив, що на його рахунку недостатньо грошових коштів для здійснення оплати. Позивач зайшов у мобільний застосунок «Ощад 24/7» і виявив, що з його картки списано грошові кошти в розмірі 37 700,00грн з картки, яка нещодавно була випущена № 5167803280434783. Позивач стверджував, що не змінював дані для входу до особистого кабінету, однак була змінена його банківська картка. Незважаючи на це, о 15 год. 37 хв. і о 15 год. 38 хв. двома транзакціями списано грошові кошти в розмірі 17 900,00грн та 19 800грн. Позивачу вдруге спричинено діями невстановлених осіб майнову шкоду на суму 37 700,00грн /а.с.120-123/.

Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
При частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині щодо позивачем доведено неправомірне вчинення фінансових операцій за його рахунком через додаток «Ощад 24/7», а відповідачем не спростовано правомірність дій позивача при користуванні банківськими послугами, зокрема не доведено розголошення позивачем особистих даних та здійснення позивачем ідентичних переказів коштів 29 червня 2023року, здійснення фінансових операцій за картковим рахунком.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України).
Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з пунктом 1.27 частини першої статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу (пункт 1.4 частини першої статті 1 цього Закону).
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем – особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (абзац третій пункту 1.24 частини першої статті 1 цього Закону).
Користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень (пункт 14.12 статті 14 цього Закону).
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014року № 705 (чинним на час виникнення оспорюваних операцій), Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності безспірних доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018року у справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:
«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015року у справі № 6-71цс15.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді.
Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.
Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 29 серпня 2022року у справі № 532/1349/19 (провадження № 61-6887св21) від 31 липня 2024року у справі № 953/5904/22 (провадження № 61-8452св23).
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У частинах першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд першої інстанції, встановивши, що позивач не вчиняв дій, спрямованих на списання чи переказ коштів з його карткового рахунка, а відповідач не надав безспірних доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за вказаними картковими рахунками, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній заявником частині щодо стягнення таких коштів, які безпідставно списані з його рахунку.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач передав третім особам конфіденційну інформацію, яка надійшла на його фінансовий номер, вказаний в укладених з Банком договорах, не знайшли свого підтвердження та зводяться до незгоди заявника з наданою судом оцінкою.
Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач не несе відповідальності за проведення спірних операцій, тому що позивач звернувся до Банку з повідомленням про шахрайські операції (спірні транзакції) та блокування карткових рахунків після проведення таких операцій, апеляційний суд відхиляє, оскільки судом першої інстанції не встановлено, що дії чи бездіяльність позивача сприяли втраті інформації, яка дає змогу ініціювати такі платіжні операції.
Саме Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача.
Банк належними та допустимими доказами не підтвердив, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку позивача було здійснено без використання платіжної карти.
Отже, за обставин встановлених у справі, списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомив про цей факт Банк та звернулася до правоохоронних органів.
Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував порушення позивачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого зняття коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачкою, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019року у справі № 522/22780/15-ц та від 18 грудня 2019року у справі № 363/3498/16-ц, оскільки висновки суду апеляційної інстанції у наведених справах не суперечать висновкам суду першої інстанції.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
Фактично доводи, викладені в апеляційні скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін. В решті рішення суду не було предметом перегляду судом апеляційної інстанції та законність і обґрунтованість рішення суду не перевірялась.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2025року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 липня 2025року.

Судді: