Номер провадження: 22-ц/813/5032/25 
Справа № 521/317/21
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
26.06.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ,
на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2025 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації, знесення самочинного будівництва, перерозподіл часток в спільній частковій власності, за участю третіх осіб: Одеської міської ради, ОСОБА_5 

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
В січні 2021 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про скасування державної реєстрації, знесення самочинного будівництва, перерозподіл часток в спільній частковій власності, за участю третіх осіб: Одеської міської ради,  ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначила, що вона разом із дочкою ОСОБА_5 є співвласником 212/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 14 серпня 1997 року. Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_6 із часткою 398/1000 згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 вересня 1997 року та ОСОБА_2 із часткою 390/1000 згідно договору дарування від 20 липня 2018 року, що, як вважає позивач, був укладений на підставі підроблених документів. Первісним власником 390/1000 часток квартири був ОСОБА_3 . Позивач зазначила, що ОСОБА_2 самовільно збудувала веранду, яку ймовірно і ввела у частку спільної сумісної власності, при цьому ОСОБА_1 , як співвласник зазначеного майна, на самовільно збідовану веранду та, в подальшому, її оформлення, згоди не давала. Позивач вважає, що видане у 1997 року свідоцтво про право власності на 390/1000 часток квартири на ім`я ОСОБА_3 порушує права позивача як співвласника майна включенням веранди, тому підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 просила суд скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради у 1997 році щодо 390/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 ; знести самочинного збудовану веранду, що входить у 390/1000 часток квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 ; перерахувати частки у квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до належної площі квартири, стягнути судові витрати.
Малиновський районний суд міста Одеси рішенням від 28 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Одеської міської ради, ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації, знесення самочинного будівництва, перерозподіл часток в спільній частковій власності залишив без задоволення.
Одеський апеляційний суд постановою від 17.10.2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб Одеської міської ради, ОСОБА_5 про перерозподіл часток у спільній частковій власності на нерухоме майно залишив без змін.
03 жовтня 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_2 адвоката Переходова М.В. про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив суд ухвалити додаткове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 39600 гривень 00 копійок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Малиновський районний суд міста Одеси додатковим рішенням від 06 березня 2025 року доповнив рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2023 року у цивільній справі № 521/317/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Одеської міської ради, ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації, знесення самочинного будівництва, перерозподіл часток в спільній частковій власності. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 39600 гривень 00 копійок.
Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції зазначив, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Одеської міської ради, ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації, знесення самочинного будівництва, перерозподіл часток в спільній частковій власності залишено без задоволення, а тому суд вважав за необхідне ухвалити додаткове рішення, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 39600 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2025 року по справі № 521/317/21 повністю, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_8 повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки щодо принципу співмірності витрат, крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги похилий вік позивача, відсутність інших джерел доходу та необхідність фінансування життєво важливих потреб, оскільки сума в 39000 грн є неспівмірною з її фінансовим станом. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що надані відповідачем докази витрат містять розбіжності, а саме, за попередньою домовленістю між адвокатом Стадник П.О., який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, та ОСОБА_8 було узгоджено вартість послуг за складання двох процесуальних документів та приймання участі у трьох судових засіданнях у загальній сумі 4500,00 грн, а в опису робіт від 30.01.2022 року з Адвокатським бюро «Стадник і партнери» перелік послуг, які надані було зменшено, а вартість за кожну послугу була збільшена.
Скаржник посилається, що суд першої інстанції не надав належної уваги, що у матеріалах справи відсутні належним чином оформлені акти виконаних робіт, що суперечить вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України, окрім того, не було надано документів, що підтверджували факт здійснення оплати даних послуг, таким чином, обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності таких витрат.

(2) Позиція інших учасників справи
Одеський апеляційний суд ухвалою від 03.04.2025 року відкрив апеляційне провадження, роз`яснив  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснив Одеській міській раді, ОСОБА_5 право подати до Одеського апеляційного суду пояснення у письмовій формі.
ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 03.04.2025 року отримала 04.04.2025 року о 21:05:32 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Одеська міська рада копію ухвали про відкриття провадження від 03.04.2025 року та копію апеляційної скарги отримала 04.04.2025 року о 21:05:32 та 02.04.2025 року о 17:12:48 відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_9 копію ухвали про відкриття провадження від 03.04.2025 року та копію апеляційної скарги отримав 07.04.2025 року о 15:10:00 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_5  копію ухвали про відкриття провадження від 03.04.2025 року та копію апеляційної скарги отримала 08.06.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
ОСОБА_3 копія ухвали про відкриття провадження від 03.04.2025 року та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку, конверт повернувся до суду із зазначенням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Від представник ОСОБА_2 – ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що саме дії ОСОБА_1 призвели до стягнення з неї правничої допомоги на користь ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 є особою, яка постійно подає різні безпідставні скарги та позови заради самого процесу, а не результату. Доводи ОСОБА_1 про те, що вона є пенсіонеркою, не заслуговують на увагу, тому що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також є пенсіонеркою і для неї такі витрати також є фінансовим тягарем, який вона понесла через ОСОБА_1 . Зазначає, що розмір витрат безпосередньо пов`язаний з реальністю та кількістю наданої адвокатом правничої допомоги, так як справа розглядалась у суді першої інстанції з січня 2021 року по 28.09.2023 року майже 3 роки, у справі було призначено 21 судове засідання. З огляду на тривалість судових засідань і був сформований відповідний остаточний розрахунок правничої допомоги, який відповідає як критерію реальності, так і критерію співмірності.
Крім того, зазначає, що позивачка надала суду апеляційної інстанції нові докази, якими обґрунтовує свою скаргу, проте такі докази не надавались суду першої інстанції, а клопотання про поновлення строку на подання таких нових доказів із обґрунтуванням, чому такі докази не могли бути подані у суді першої інстанції, позивачка не заявила. Вважає, що жодних протирічь розрахунки витрат не містять, так як перший розрахунок був попереднім та містив орієнтований розмір витрат, а другий – був остаточним та скоригованим. Не підписання акту виконаних робіт не може свідчити про ненадання адвокатом правничої допомоги, адже такі дії можуть підтверджуватись іншими доказами.
Від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення, які за змістом є відповіддю на відзив.
Учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 – ОСОБА_9 , Одеська міська рада судові повістки отримали 30.04.2025 року о 21:54:39 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
ОСОБА_5  про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Від ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.
ОСОБА_1 до апеляційної скарги додані: копія довідки форми ОК-5; копія довідки № 1553-25-11700 про відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 14.03.2025 року; копія довідки про доходи № 1864918629580829; копія довідки про отримання (неотримання) допомоги № 1608 від 12.03.2025 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
Апеляційним судом, відмовлено в долученні зазначених доказів, з огляду на те, що представник ОСОБА_1 – ОСОБА_7 приймала участь у розгляді справи судом першої інстанції, подавала заперечення щодо заяви на ухвалення додаткового рішення, надавала пояснення, разом із тим із клопотанням про долучення зазначених доказів до суду першої інстанції позивач або її представник не зверталися, причини не можливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції в апеляційній скарзі не зазначено.
Від ОСОБА_5  05.05.2025 року, 23.06.2025 року та 25.06.2025 року надійшли клопотання про долучення доказів, а саме: заява до Генеральної прокуратури України про вчинення кримінального правопорушення від 02.05.2025 року, квитанція про відправку заяви, диск з записом звернення до ГУНП м. Києва, листи на звернення до Генеральної прокуратури України від 02.05.2025 року на чотирьох аркушах від 13.05.2025 року, від 19.05.2025 року, від 22.05.2025 року, від 23.05.2025 року, підтвердження надсилання сторонам по справі наданих доказів.
Колегія суддів вважає, що подані  ОСОБА_5 клопотання не підлягають задоволенню з огляду на таке.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19) зазначено, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».
Вбачається, що надані ОСОБА_5 документи не існували на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції не надавав їм оцінку, вони датовані після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення. Суд же апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 922/393/18.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що інтереси відповідача ОСОБА_2 в суді були представлені двома адвокатами - адвокатом Стадником П.О. та адвокатом Переходовим М.В. Повноваження Переходова М.В. підтверджуються договором про надання правничої допомоги № 24-09/22 від 05 вересня 2022 року, повноваження ОСОБА_10 підтверджуються ордером серії ЧК № 199879 на представлення інтересів ОСОБА_2 у Малиновському районному суді міста Одеси на підставі договору № 0103 від 01.03.2021 року. Розрахунком витрат (остаточним) від 29 вересня 2023 року визначено найменування правової допомоги, наданої ОСОБА_2 адвокатом Переходовим М.В. та її вартість у розмірі 28000 грн до якої відноситься ознайомлення з матеріалами справи та підготовка, а також участь адвоката у судових засіданнях. Опис робіт від 30 січня 2022 року містить найменування правової допомоги та загальну суму гонорару адвоката Стадника П.О. у справі № 521/317/21, який становить 11600 грн. Оскільки рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Одеської міської ради, ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації, знесення самочинного будівництва, перерозподіл часток в спільній частковій власності залишено без задоволення, суд першої інстанції вважав за необхідне ухвалити додаткове рішення, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 39600 гривень.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05.07.2023 року у справі № 904/8884/21).
Судом першої інстанції встановлено, що інтереси відповідача ОСОБА_2 в суді були представлені двома адвокатами адвокатом Стадником П.О. та адвокатом Переходовим М.В.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження повноважень Стадника П.О. діяти від імені ОСОБА_2 в Малиновському районному суді м. Одеси надано ордер серії ЧК № 199879, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 0103 від 01.03.2021 року.
Повноваження Переходова М.В. підтверджуються договором про надання правничої допомоги № 24-09/22 від 05 вересня 2022 року, ордером серії ВН № 1180992 від 05.09.2022 року.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Стадника П.О. відповідачем ОСОБА_2 суду надано: ордер серії ЧК № 199879 на представлення інтересів ОСОБА_2 у Малиновському районному суді міста Одеси на підставі договору № 0103 від 01.03.2021 року, опис робіт (попередній) № 1 від 30 квітня 2021 року, опис робіт від 30 січня 2022 року, який містить найменування правової допомоги та загальну суму гонорару, яка становить 11600 грн, з яких: ознайомлення з матеріалами справи, надання консультації клієнту, аналіз особи опонента та отримання інформації з інформаційних баз, дослідження актуальної судової практики. Підготовка правової позиції, що стосується справи, написання відзиву – 5600 грн; складання та подання інших процесуальних документів – 1500грн; прибуття до суду, очікування судового засідання, участь у судовому засіданні 26.05.2021, 22.06.2021, 20.01.2022 – 4500 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Переходова М.В. відповідачем ОСОБА_2 суду надано: договір № 24-09/22, укладений 05 вересня 2022 року між Жайворонок З.В. та ОСОБА_9 про надання правничої допомоги; додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 05 вересня 2022 року, за якою адвокат представляє інтереси клієнта в Малиновському районному суді м. Одеси у справі № 521/317/21, розмір плати (гонорару) за представництво інтересів клієнта у даній справі остаточно визначений в розрахунку витрат, який є додатком до даної угоди; розрахунок витрат (остаточним) від 29 вересня 2023 року, яким визначено найменування правової допомоги, наданої ОСОБА_2 адвокатом Переходовим М.В. та її вартість у розмірі 28000 грн, з яких: ознайомлення з матеріалами справи та підготовка – 4000 грн, участь адвоката у судових засіданнях/прибуття до суду, очікування судового засідання 13.09.2022, 03.11.2022, 07.12.2022, 14.03.2023 – 8000 грн; участь у судових засіданнях, час прибуття та очікування засідання 01.06.2023, 22.06.2023, 14.09.2023, 28.09.2023 – 16000 грн.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 369/576/22 (провадження № 61-5845св23) викладено висновок про те, що критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою подальшого розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності відповідного заперечення іншої сторони, яка вказує на неспівмірність витрат та наводить відповідне обґрунтування, за потреби - з наданням доказів невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Схожі висновки зроблені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі № 520/5311/2020, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 серпня 2018 року у справі № 916/1283/17 та інших.
Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 зазначив, що склад і розмір витрат на правничу допомогу є предметом доказування у справі. Для підтвердження цих витрат необхідно подати договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі послуг, платіжні документи та розрахунок витрат. Наявність таких доказів є підставою для їх відшкодування стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу повністю.
Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат на надання правничої допомоги адвокатом Стадником П.О. з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що, як зазначалося вище, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Стадника П.О. відповідачем ОСОБА_2 суду надано: ордер серії ЧК № 199879 на представлення інтересів ОСОБА_2 у Малиновському районному суді міста Одеси, опис робіт (попередній) № 1 від 30 квітня 2021 року, опис робіт від 30 січня 2022 року, який містить найменування правової допомоги та загальну суму гонорару, яка становить 11600 грн.
Разом із тим, у матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги укладений між адвокатом Стадником П.О. та ОСОБА_2 , в якому сторони визначають  розмір та порядок оплати гонорару, а тому заява Жайворонок З.В. про стягнення витрат на правничу допомогу надану  ОСОБА_10 не підлягає задоволенню.
Крім того, суд першої інстанції стягнувши з позивача на користь  ОСОБА_2  судові витрати в розмірі 28000 грн за надання правничої допомоги ОСОБА_2  адвокатом Переходовим М.В. не в повній мірі надав оцінку доказам.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9  приймав участь у судових засіданнях, які відбулись 13.09.2022 року, 03.11.2022 року, 01.06.2023 року, 14.09.2023 року, 28.09.2023 року. Судові засідання призначені на 07.12.2022 року, 14.03.2023 року та 22.06.2023 року були відкладені, разом із тим матеріали справи містять розписки адвоката Переходова М.В. від 07.12.2022 року, 14.03.2023 року про повідомлення часу наступного судового засідання, що свідчить про прибуття адвоката Переходова М.В. у призначені дати до суду, 22 червня 2023 року розгляд справи відкладався у зв`язку із замінуванням приміщення суду.
28.11.2023 року представник позивача адвокат Соболева Г.В. подав заперечення щодо заяви на ухвалення додаткового рішення, в якій вказувала про неспівмірність заявлених відповідачем до відшкодування судових витрат.
У розрахунку судових витрат зазначено про надання адвокатом Переходовим М.В. послуг щодо участі у вказаних судових засіданнях, час на прибуття та очікування судового засідання за 13.09.2022 року, 03.11.2022 року, 07.12.2022 року, 14.03.2023 року адвокат оцінює вартість у розмірі 8000 грн, за 01.06.2023 року, 22.06.2023 року, 14.09.2023 року, 28.09.2023 року у розмірі 16000 грн.
Пунктом 5.1 договору про надання правничої допомоги № 24-09/22 передбачено, що клієнт сплачує адвокату гонорар у сумі та строки, що встановлюється додатковою угодою, укладеною між сторонами та яка є невід`ємною частиною цього договору. 
В матеріалах справи відсутні докази узгодження між адвокатом Переходовим М.В. та клієнтом ОСОБА_2 у визначений у договорі про надання правничої допомоги № 24-09/22 спосіб, вартості за участь у судових засіданнях, час на прибуття та очікування щодо судових засідань - 01.06.2023, 22.06.2023, 14.09.2023, 28.09.2023.
Тому колегія суддів враховує вартість участі у судовому засіданні, час на прибуття та очікування засідання визначений сторонами раніше, та зазначений у розрахунку витрат (остаточний) від 29.09.2023 року в пункті 2.
Враховуючи викладене, апеляційний суд зазначає про відсутність підстав для повного відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в частині участі адвоката у судових засіданнях, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, приймаючи до уваги позицію позивача щодо не співмірності витрат, вважає, що підлягає зменшенню вартість участі адвоката у судових засіданнях 01.06.2023, 14.09.2023 та 28.09.2023 року до 6000 грн. За прибуття до суду на судові засідання, які були відкладенні, з причин не залежних від представника відповідача, 07.12.2022 року, 14.03.2023 року та 22.06.2023 року підлягають відшкодуванню судові витрати у розмірі 3000 грн.
Враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, відсутність договору про надання правничої допомоги укладеного між адвокатом Стадником П.О. та ОСОБА_2 , приймаючи до уваги обсяг виконаної адвокатом Переходовим М.В. роботи та критерій необхідності такої роботи, доводи заперечення адвоката Соболевої Г.В., колегія суддів вважає наявними підстави для зменшення суми витрат за надання правничої допомоги з 39600 грн до 17000 грн.
Посилання скаржника на те, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не надано документи, що підтверджували факт здійснення оплати послуг адвоката не заслуговують на увагу, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Посилання скаржника на те, що п. 4.5 договору про надання правничої допомоги № 24-09/22 від 05.09.2022 року вказано, що надання правничої допомоги за цим договором підтверджується актом наданих послуг, проте в матеріалах справи акт відсутній колегія суддів не приймає, оскільки на підтвердження надання правничої допомоги за договором № 24-09/22 від 05.09.2022 року заявником надано додаткову угоду № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 05 вересня 2022 року в пункті 2 якої зазначено, що розмір плати (гонорару) за представництво інтересів клієнта у даній справі остаточно визначений в розрахунку витрат, який є додатком до даної угоди. До заяви про ухвалення додаткового рішення заявником надано розрахунок витрат (остаточний) в якому міститься опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Переходовим М.В., та їх вартість.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши суму стягнуту з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрат на надання професійної правничої допомоги з 39600 грн до 17000 грн. В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2025 року змінити, зменшивши суму стягнуту з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрат на надання професійної правничої допомоги з 39600 грн до 17000 грн. 
В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 26 червня 2025 року.

Головуючий                                                                 В.А. Коновалова

Судді                                                                        О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко