Справа № 441/2102/24                                Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/1283/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       22 липня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                        головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                        суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.., 
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
                                з участю представника заінтересованої особи Несімка М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Городоцької міської ради Львівської області на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 04 березня 2025 року в складі судді Яворської Н.І. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Опікунська рада при виконавчому комітеті Городоцької міської ради Львівської області, про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна,-
встановив:
У серпні 2024 року заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Хижак М.А., звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення над ним опіки та призначення опікуном ОСОБА_1 .
Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, має психічні захворювання, внаслідок чого потребує постійного догляду. ОСОБА_1 є братом ОСОБА_2 , проживає разом із ним та здійснює за ним догляд, тому подав заяву та просив таку задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 04 березня 2025 року заяву задоволено.
Визнано недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_1 .
Встановлено над ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 опіку та призначено його опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого на АДРЕСА_1 .
Згідно із ч. 6 ст. 300 ЦПК України визначено строк дії рішення про визнання недієздатним  ОСОБА_2  - два роки починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше п`ятнадцяти днів до закінчення строку дії даного рішення.
Амбулаторну (медичну) картку гр. ОСОБА_2 - повернуто КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області.
Рішення оскаржив представник заінтересованої особи Городоцька міська рада, вважає, що таке не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
В апеляційній скарзі зазначає, що аналіз ч. 1 ст. 60 ЦК України та ч. 1 ст. 300 ЦПК України свідчить про те, що обовязковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
У цьому контексті покликається на судову практику касаційного суду.
Таким чином, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке має відповідати вимогам закону щодо його обгрунтованості та змісту, має бути подане в належній процесуальній формі. При внесенні подання, орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Відсутність подання органу опіки та піклування про доцільність призначення особи опікуном унеможливлює вирішення судом вказаного питання.
Суд першої інстанції не врахував вказані норми, не взяв до уваги того, що опікунська рада в особі Городоцької міської ради не зверталася з поданням до суду про призначення опікуна, що свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви у цій частині.
Просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 04 березня 2025 року в частині встановлення опіки та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви про встановлення опіки відмовити.
23.06.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на правовідносини, які склалися, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 на підтримку доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  є інвалідом другої групи загального захворювання безтерміново, в домашніх умовах потребує сторонньої організуючої допомоги, проживає разом з ОСОБА_1 у с. Угри Львівського району.
Заявник ОСОБА_1 є братом ОСОБА_2 , згідно довідки № 01/9-2277 від 29.08.2024, ОСОБА_1 призначено допомогу, як особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю ІІ гр. внаслідок психічного розладу ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Зважаючи на те, що обставини, які б перешкоджали призначенню опікуном заявника, в ході судового розгляду не встановлено, суд прийшов висновку, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно визнати недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном ОСОБА_1 .
Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним із яких може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
Отже, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно також враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у цій справі є дослідження законності та підставності вимог про визнання особи недієздатною та призначення їй опікуна.
В свою чергу, слідуючи принципу диспозитивності, предметом апеляційного перегляду є висновки суду першої інстанції щодо задоволення вимог про призначення опікуном недієздатного, оскільки рішення суду в частині визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Городоцька міська рада Львівської області не оскаржує.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).
Так, відповідно до пункту 1.1 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад (пункт 1.3, 1.4 Правил).
Рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку (пункт 1.8 Правил).
Відповідно до пункту 2.1 Правил опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування.
За пунктом 3.1 Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.
Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 56 ЦК України).
За підпунктом 4 пункту б) частини першої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать делеговані повноваження щодо вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.
Таким чином, нормами матеріального закону, які покликані регулювати спірні правовідносини, а також Правилами опіки та піклування передбачено, що має враховуватися при призначенні опікуна.
Звертаючись із заявою у межах даної справи, заявник ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що у зв`язку з захворюванням брат ОСОБА_2 не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує медичного нагляду та лікування, а також сторонньої допомоги, контролю і догляду, таку допомогу він йому надає та з врахуванням свого стану здоров`я та доходів, має можливість та бажання доглядати свого брата. До заяви додано Акт огляду МСЕК, копію Висновку ЛККМЗ щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи, копію довідки Управління соціального захисту населення про отримання допомоги, копію Витягу № 625 від 28.08.2024 про зареєстрованих у житловому будинку, копію свідоцтва про народження, копію паспорта та РНОКПП (а.с. 1-4).
Незважаючи на те, що у частині 1 ст. 300 ЦПК України закріплено вимогу про вирішення рішенням суду питання про призначення піклувальника чи опікуна за поданням органу опіки та піклування, тобто така регламентація відносить до сфери судової юрисдикції та повноважень суду призначення піклувальників чи опікунів, колегія суддів виходить з того, що функції опіки та піклування залишаються за органами опіки та піклування, у тому числі щодо осіб, які обмежені у цивільній дієздатності або визнані недієздатними судом. 
Іншими словами, опіка та піклування є правовим інститутом, який регулює суспільні відносини, пов`язані з установленням опіки та піклування, здійсненням функцій опіки та піклування чи припиненням опіки та піклування.
Віднесення до компетенції суду встановлення опіки та піклування, а також призначення опікунів або піклувальників судовим рішенням, свідчить про механізм їх практичного вирішення при розгляді справ про обмеження цивільної дієздатності та визнання фізичної особи недієздатною. 
Поряд з цим, виходячи з вимог процесуального законодавства, питання про призначення опікуна або піклувальника входить до предмета судового розгляду, як похідне від головних юридичних фактів, що становлять предмет доказування по цих справах. 
Так, повноваження суду в цьому відношенні пов`язані з розглядом питання про призначення опікуна або піклувальника на підставі тих пропозицій та висновків по справі, які зроблені органом опіки та піклування, як органу спеціальної компетенції, на якого за законом покладені функції опіки та піклування. 
Виходячи з процесуальних функцій органів опіки та піклування та їх процесуального статусу в цивільному процесі, підстав та процесуальних форм їх участі (ст. 60 ЦПК України), подання про призначення конкретної особи опікуном або піклувальником має міститися в окремому документі або письмовому висновку органу опіки та піклування.
При цьому, подання органу опіки та піклування має оцінюватися судом з точки зору його обґрунтованості і не є обов`язковим для суду.
Таким чином, виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою, є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21).
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка, такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року (справа № 753/1905/22).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом другої групи загального захворювання безтерміново, в домашніх умовах потребує сторонньої організуючої допомоги, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ № 034885 від 01.07.2021 (а.с. 5).
Із висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 56 від 01.04.2024 слідує, що ОСОБА_2 , 1989 р.н., інвалід ІІ групи загального захворювання безтерміново внаслідок психічного розладу, проживає разом з ОСОБА_1 у с. Угри Львівського району, має обмеження самообслуговування, здатності до спілкування та контролювати свою поведінку (а.с. 6).
Згідно із висновком судово-психіатричного експерта № 102 від 27.01.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає тяжким психічним розладом у формі параноїчної шизофренії, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, з вираженим змішаним типом дефекту, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 56-59)
Заявник ОСОБА_1 є братом ОСОБА_2 , щодо якого розглядається справа про визнання його недієздатним, проживає з братом (а.с. 11, 13, 89).
Згідно із довідкою Управління соціального захисту населення № 01/9-2277 від 29.08.2024, ОСОБА_1 призначено допомогу, як особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю ІІ гр. внаслідок психічного розладу ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с. 7).
Зазначені обставини фактично підтверджені і висновком судово-психіатричного експерта № 10227.01.2025 (а.с. 56).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що наявне в ОСОБА_2  захворювання позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим він потребує стороннього догляду та нагляду, тобто факт, що останній потребує опіки носить доконаний характер.
Разом з цим, як вже зазначалося, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Саме на орган опіки та піклування покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна.
Враховуючи наведене та оцінюючи заяву ОСОБА_1 у контексті призначення його опікуном ОСОБА_2 , колегія суддів приходить переконання, що така не у повній мірі відповідає вимогам закону, оскільки заявником не надано суду відповідне подання органу опіки та піклування.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині, з ухваленням у такій нового рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення над ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіки та призначення його опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до статті 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.
Оскільки наразі особу, яка буде виконувати обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_2 не визначено, відповідні обов`язки необхідно покласти на орган опіки та піклування в особі Городоцької міської ради Львівської області.
Колегія суддів також виходить з того, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.
Поряд з цим, за відсутності подання органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_5 , колегія суддів не надає оцінку обставинами щодо можливого призначення заявника опікуном у контексті намірів ухилення від виконання своїх конституційних обов`язків.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за розгляд такої категорії справи компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу Городоцької міської ради Львівської області - задовольнити.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 04 березня 2025 рокув частині задоволення заяви про встановлення над ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіки та призначення його опікуном ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні такої вимоги.
Покласти обов`язки опікуна недієздатного ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 на орган опіки та піклування в особі Городоцької міської ради Львівської області.
Компенсувати Городоцькій міській раді Львівської області судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 липня 2025 року.

Головуючий:                                                                                          А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                        С.М. Бойко
                                                                                                                        
С.М. Копняк