ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 р.	Справа № 524/3505/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Предоляк О.С., вул. Першотравнева, 29/5, м. Кременчук, Полтавська, 39600, повний текст складено 23.12.25 року по справі № 524/3505/24
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ,          Поліцейського роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Пилипенко Валерій Олександрович                  
          про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
02.04.2024 року ОСОБА_1 , звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Поліцейського роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Пилипенко Валерій Олександрович, в якому просив суд:
- скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА №1610641 від 07.03.2024, винесену поліцейського роти № 2 БПП у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Пилипенка Валерія Олександровича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП;
- провадження у справі закрити.
В обґрунтування позову зазначає, що 07.03.2024 року поліцейським роти №2 БПП у м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Пилипенко В.О. винесено постанову серії ЕНА № 1610641, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.
Вважає вищевказану постанову по справі про адміністративне правопорушення незаконною та необґрунтованою, а тому просить її скасувати.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2025 року позов ОСОБА_1 поліцейського роти № 2 БПП у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Пилипенка Валерія Олександровича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено.
Скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА №1610641 від 07.03.2024, винесену поліцейського роти № 2 БПП у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Пилипенка Валерія Олександровича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.
Провадження у справі закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,50 грн. і 3 785,00 грн. на правничу допомогу, а всього 4 390 (чотири тисячі триста дев`яносто) гривень 50 коп.
Відповідач, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в апеляційній скарзі зазначає, про незгоду з позовом з посиланням на факт вчинення позивачем правопорушення, а саме: підтверджує факт винесення постанови 07.03.2024 року, серії ЕНА № 1610641, про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, чим порушив п.п. 31.4.3 ПДР України. 
Представник апелянта посилається на постанову КМУ від 22.12.2010 р. №1166 «Про єдині вимоги до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються», на вимоги до технічного стану автотранспортних засобів, які знаходяться в експлуатації, викладені в ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання.
Також зазначає, що даний автомобіль вже зупиняли 04.03.2024, під керуванням позивача, у якого на розсіювачах світлових приладів було нанесене тоноване покриття, що є порушенням п.п.31.4.3 «ґ» ПДР України, в результаті чого водій був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП. 
Крім того, представник апелянта вважає, що сума стягнутих витрат на правничу допомогу неспівмірна із складністю справи.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою серії ЕНА № 1610641 від 07.02.2024 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та накладено штраф в сумі 340 грн. Підставою винесення постанови стало те, що водій ОСОБА_1 , 07.03.2024 року о 22 год. 08 хв. у м. Кременчуці по просп. Свободи, 101, керуючи транспортним засобом у котрого на розсіювачах світлових приладів нанесено покриття що зменшує їх прозорість, н/к 476949, 476953 відео з відео реєстратора авто 116495, чим порушив п.31.4.3.ПДР – керував водій ТЗ, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його заборонена, переобладнання з порушенням відповідних правил норм і стандартів.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача Солодовника С.О. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.03.2024 року серії ЕНА 1610641, прийнятої інспектором поліції Пилипенком В.О. та про закриття справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності; відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
У відповідності до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 31.4.3 «ґ» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
З матеріалів справи встановлено, що постановою серії ЕНА № 1610641 від 07.02.2024 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та накладено штраф в сумі 340 грн. 
Підставою винесення постанови стало те, що водій ОСОБА_1 , 07.03.2024 року о 22 год. 08 хв. у м. Кременчуці по просп. Свободи, 101, керуючи транспортним засобом у котрого на розсіювачах світлових приладів нанесено покриття що зменшує їх прозорість, н/к 476949, 476953 відео з відео реєстратора авто 116495, чим порушив п.31.4.3.ПДР – керував водій ТЗ, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його заборонена, переобладнання з порушенням відповідних правил норм і стандартів.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта, щодо застосування ДСТУ 3649:2010 оскільки воно не стосується даного транспортного засобу, а також до фотознімка зробленого 04.03.2024 року, оскільки він не доводить наявність тонування фар транспортного засобу BMW 530D, номерний знак НОМЕР_1 саме 07.03.2024 року.
Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність водіїв за порушення керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності його рішень.
Надаючи оцінку оскаржуваній постанові суд першої інстанції вірно акцентував увагу на тому, що технічний стан та обладнання транспортного засобу під час їх експлуатації перевіряється візуально.
Відповідальність за п. 31.4.3 «ґ» ПДР України настає у разі наявності на розсіювачах світлових приладів тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
Поліцейським зроблено висновки щодо тонування світлових приладів на автомобілі, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання без вивчення документів на транспортний засіб, дослідження технічних характеристик та заводських установок, без проведення дослідження з застосуванням вимірювальної техніки, не вимірювалася світловіддача фар.
Отже, колегія суддів вважає передчасним висновок поліцейського про те, що автомобіль позивача рухався із тонування світлових приладів на автомобілі, що зменшував їх прозорість чи світлопропускання, оскільки ним повно та всебічно не було досліджено всіх обставин справи.
Колегія суддів дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського встановила, що на ньому зафіксовано спілкування поліцейського з позивачем та процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, але факту надання доказів порушення правил дорожнього руху не було надано, так само як і з відеозапису не вбачається наявність порушення відповідно до п. 31.4.3 «ґ» ПДР України.
Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели вчинення позивачем адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами.
Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.03.2024 року серії ЕНА 1610641 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню.
Згідно із пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.03.2024 року серії ЕНА 1610641, прийнятої інспектором поліції Пилипенком В.О. та про закриття справи про адміністративне правопорушення, - оскільки у порушення вимог статті 77 КАС України, якою обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача, останнім не надано до суду жодного належного та допустимого доказу наявності події правопорушення, вчиненого позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно, стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України, а саме, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представником позивача Маслов Є.В. надано до суду копії наступних документів: договір про надання правової допомоги №12032024 від 12 березня 2024 року, укладений між адвокатом Маслов Є. В. та ОСОБА_1 ; акт про прийняття-передачі наданих правових послуг №2203 від 22 березня 2024 року; рахунок №2203 від 22 березня 2024 року про сплату 3 785,00 грн. гонорару адвокату за надану правову допомогу та документи щодо підтвердження повноважень адвоката та його представництва в суді.
Пунктом 3.2 вказаного договору про надання правової допомоги сторони погодили, що вартість за даним договором складає одна година роботи адвоката 757,00 грн.
Згідно акта прийняття-передачі адвокат надав, а Солодовник С.О. прийняв послуги адвоката на загальну суму 3 785,00 грн.
Слід врахувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
У клопотанні представник Департаменту патрульної поліції заперечував щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, аргументуючи тим, що такі витрати є необґрунтованими, та неспівмірними зі складністю справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши докази підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, дійшов вірного висновку, що такі витрати підтверджені належним чином, є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2024 року по справі № 524/3505/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України  залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2024 по справі № 524/3505/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	В.Б. Русанова    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  28.07.2025 року