УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження

10 липня 2025 року  
м. Київ
справа №160/34098/24
адміністративне провадження №К/990/27483/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариства з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра»
на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року
у справі №160/34098/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариства з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра»
до Дніпровської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент торгівлі та реклами Дніпровської міської ради, 
про визнання протиправним та нечинним рішення,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариство з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариство з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра» звернулися до адміністративного суду з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент торгівлі та реклами Дніпровської міської ради, в якому просили:

- визнати протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 18 грудня 2024 року №64/60 «Про затвердження Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів, вивісок і табличок в місті Дніпрі».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року позов задоволено.

06 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариство з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариство з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра» звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі та просили стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, що пов`язані із розглядом адміністративної справи №160/34098/24, у розмірі 3958,31 грн.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі №160/34098/24 заява про ухвалення додаткового рішення задоволена частково.

Ухвалено стягнути з Дніпровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариства з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі кожному окремо по 2000,00 грн.

У задоволенні іншої частини заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року апеляційні скарги Дніпровської міської ради та Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня                 2025 року задоволено.

Скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня           2025 року і ухвалено нове рішення, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариству з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариству з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариству з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра» відмовлено у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі №160/34098/24 задоволено, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариства з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра» задоволено частково.

Скасовано додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від               20 березня 2025 року і ухвалено нове рішення, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариству з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариству з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариству з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра» відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №160/34098/24 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від              03 червня 2025 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариство з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариство з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра», в інтересах яких діє адвокат - Крюкова Дар`я Олександрівна, 26 червня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулися з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадку: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

На обґрунтування касаційної скарги скаржники зазначають, що суди першої і апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 92 Конституції України, статей 8, 9, 13, 25, 34, 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11 вересня 2003 року №1160-IV (далі - Закон №1160-IV), частини десятої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII), статті 13, частини дванадцятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), статей 1, 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня              2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI), порушили положення статті 132, частини п`ятої статті 134, статей 139, 143, частин третьої і п`ятої статті 252 КАС України та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 серпня 2022 року у справі №300/2050/19, від 28 листопада 2023 року у справі №640/10063/22, від 13 лютого 2024 року у справі №320/5934/22, від 19 листопада 2024 року у справі №160/2124/22.

На обґрунтування касаційної скарги скаржники зазначають, що оскаржуване рішення Дніпровської міської ради від 18 грудня 2024 року №64/60 є регуляторним актом, оскільки воно встановлює нові обмеження щодо розміщення рекламних засобів, розширює перелік підстав для їх демонтажу, має неперсоніфікований характер, розраховане на багаторазове застосування та спрямоване на регулювання господарських відносин.

У касаційній скарзі скаржники вказують на неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень частини десятої статті 9 Закону №389-VIII, стверджуючи, що на акти органів місцевого самоврядування у період воєнного стану не поширюються вимоги Закону №1160-IV. Тобто, вважають, що ця норма стосується виключно актів, які запроваджують заходи правового режиму воєнного стану, визначені статтею 8 цього Закону. Рішення Дніпровської міської ради №64/60 не містить посилання на необхідність його прийняття у зв`язку з такими заходами.

На думку скаржників, регуляторний орган під час дії воєнного стану зобов`язаний дотримуватися встановленої процедури, крім випадків, якщо право відступу прямо закріплено                         Законом №389-VIII або іншим законом.

Рішення Дніпровської міської ради від 18 грудня 2024 року №64/60 прийнято без належного аналізу регуляторного впливу та без оприлюднення його проєкту з метою одержання зауважень і пропозицій, що є порушенням положень статей 8, 9, 13, 36 Закону №1160-IV.

Водночас, скаржники вважають обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням процедури прийняття регуляторного акта, а саме: без оприлюднення проєкту, без аналізу регуляторного впливу та без М-тесту (SME test).

На підтвердження своїх доводів скаржники посилаються на роз`яснення Державної регуляторної служби України від 18 жовтня 2022 року, згідно з якими органи місцевого самоврядування повинні здійснювати всі процедури, передбачені Законом №1160-IV.

Також касаційна скарга містить доводи, що апеляційний суд безпідставно застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04 листопада 2024 року у справі №260/1011/23, у якій предметом спору була вимога про скасування рішення Ужгородської міської ради, яке спрямоване на наповнення місцевого бюджету.

Скаржники зауважують, що у межах даних правовідносин оскаржуване рішення Дніпровської міської ради не стосується наповнення бюджету, а спрямоване на позбавлення суб`єктів господарювання майна, що свідчить про різницю в підставах позову між справами.

Оскаржуване рішення містить формулювання «уповноважене комунальне підприємство», що не дозволяє суб`єктам господарювання визначити, до якого саме підприємства звертатися для повернення майна у разі демонтажу, і суперечить принципу юридичної визначеності.

Крім того, Положення про демонтаж прийнято за відсутності діючих правил розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі, що може призвести до свавільних дій.

Скаржники вважають, що судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір судових витрат на правничу допомогу, що підлягали стягненню за рахунок Дніпровської міської ради, оскільки відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру цих витрат і не надав доказів їх неспівмірності.

Скаржники посилаються на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11 серпня 2022 року у справі №300/2050/19, згідно з якою суд не може самостійно зменшувати розмір заявлених до відшкодування сум за відсутності клопотання відповідача.

Отже, на думку скаржників заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3958,31 грн на кожного позивача є обґрунтованою та підлягає стягненню за рахунок Дніпровської міської ради.

Висновки Верховного Суду, які, на думку скаржників, не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій:

У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2023 року у справі №640/10063/22, заначено, що прийняття акта тимчасово, на період дії воєнного стану, узгоджується з ознакою регуляторного акта як неодноразовість застосування та невизначеність терміну дії. Регуляторний орган під час прийняття такого акта зобов`язаний дотримуватися встановленої процедури, крім випадків, якщо право відступу прямо закріплено Законом №389-VIII або іншим законом.

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі №320/5934/22 викладено аналогічну за змістом позицію щодо регуляторних актів у період воєнного стану.

Скаржники посилаються на порушення судом апеляційної інстанції принципу правової визначеності, який висвітлено у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2024 року у справі №160/2124/22.

У касаційній скарзі скаржники просять Верховний Суд скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року і залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року; скасувати додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня            2025 року в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7833,24 грн і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви. В іншій частині додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня         2025 року залишити без змін.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, враховуючи доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття скарги до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою забезпечено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд додаткового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від               20 березня 2025 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, з метою з`ясування правильності застосування судами першої і апеляційної інстанцій положень статті 92 Конституції України, статей 8, 9, 13, 25, 34, 36 Закону №1160-IV, частини десятої статті 9 Закону №389-VIII, статті 13, частини дванадцятої статті 59 Закону №280/97-ВР, статей 1, 19, 30 Закону №5076-VI, перевірки дотримання положень статті 132, частини п`ятої статті 134, статей 139, 143, частин третьої і п`ятої статті 252 КАС України, а також перевірки необхідності врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 серпня 2022 року у справі №300/2050/19, від 28 листопада 2023 року у справі №640/10063/22, від                13 лютого 2024 року у справі №320/5934/22, від 19 листопада 2024 року у справі №160/2124/22.

Судом перевірено зарахування судового збору на рахунок Державної казначейської служби України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариства з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра» на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі №160/34098/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілл», Товариства з обмеженою відповідальністю «Голос Дніпра» до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент торгівлі та реклами Дніпровської міської ради, про визнання протиправним та нечинним рішення.

2. Витребувати з Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу №160/34098/24.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

4. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 145 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    С.М. Чиркін

                                                                                                    В.М. Шарапа