14.07.25
22-ц/812/1286/25
Справа №478/528/25
Провадження № 22-ц/812/1286/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
14 липня 2025 року                                                м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу
ОСОБА_1 ,
подану адвокатом Задерецьким Віталієм Анатолійовичем
на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2025 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Сябренко І.П., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради, Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з -під арешту

В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через адвоката Задерецького В.А., звернувся до суду з позовом до Казанківської селищної ради, Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з під арешту.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК №034221 позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 6,2796 га., кадастровий номер: 4823655100:23:000:0173, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області. 
Вказана земельна ділянка перебувала в користуванні (оренді) у СТОВ «Відродження» на підставі договору оренди землі №336 від 31 січня 2018 року, який було укладено строком на 7 років, до 31 січня 2025 року.
З метою продовження орендних правовідносин, 03 лютого 2025 року між позивачем ОСОБА_1 та СТОВ «Відродження» було підписано договір оренди землі №735. Під час проведення державної реєстрації зазначеного вище договору оренди позивач ОСОБА_1 перебуваючи у Центрі надання адміністративних послуг Казанківської селищної ради дізнався про арешт його майна отримавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки:414981995, де в розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» мається запис - тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 6871310; зареєстровано: 26.03.2008 14:48:34 за №6871310 реєстратором Казанківська державна нотаріальна контора, 56002 Миколаївська область Баштанський район сщ. Казанка, вул. Миру 213; підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника АА №081719 від 17.03.2008 року Відділ державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; заявник: Казанківська державна нотаріальна контора 56000 Миколаївська обл., Казанківський район, смт. Казанка, вул. Миру, 213.
Звернувшись до Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) отримав відповідь з якої йому стало відомо, що у Другому відділі державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчі провадження щодо нього на виконанні не перебувають. Надати інформацію щодо арешту нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника АА №081719 від 17.03.2008 року Відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження, які перебували на виконанні Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області, знищено згідно з п.1-2 Розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання, через що зняти арешт з майна неможливо.
Посилаючись на зазначені вище обставини та на те, що він не є боржником у будь-яких виконавчих провадженнях, є власником майна, на яке було накладено арешт, накладення арешту на належне останньому майно обмежує його права як власника щодо вільного розпорядження вищевказаним майном, представник позивача просив звільнити майно з-під арешту (скасувати арешт майна) реєстраційний номер обтяження - 6871310, що зареєстровано – 26.03.2008 року за №6871310 реєстратором Казанківська державна нотаріальна контора 56002, Миколаївська область, Баштанський район, сщ. Казанка, вул. Миру, 213, на підставі обтяження – Постанова про арешт майна боржника АА №081719 від 17.03.2008 року Відділ державної виконавчої служби Казанківського РУЮ Миколаївської області, накладений на все майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про арешт нерухомого майна.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області 09 травня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в цій ухвалі недоліків, а саме: визначитись із складом учасників справи та надати докази на підтвердження сплати судового збору.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради, Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з - під арешту визнано неподаною і повернуто позивачу.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції вказав, що недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі судді від 09 травня 2025 року, у строк, встановлений судом, позивачем та його представником не усунуті, тому позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Задерецький В.А., вважається неподаною і повертається позивачу.
Не погодившись із такою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , діючи через адвоката Задерецького В.А., подав на неї апеляційну скаргу та вказував, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому просив про її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Так, вказував, що ухвалою Казанківського районного суду миколаївської області дана позовна заява 09 травня 2025 року була залишена без руху.
Суд вимагав подати позовну заяву у новій редакції, в якій вказав зазначити сторін (відповідача та третіх осіб), та сплатити судовий збір за вимогою немайнового характеру, в розмірі 968 грн 96 коп., при цьому надавши суду підтверджуючі документи про сплату.
28 травня 2025 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 , на виконання вимог ухвали судді від 09 травня 2025 року, надано до суду квитанцію про сплату судового збору, в розмірі 968 грн. 96 коп. В іншій частині ухвала судді від 09 травня 2025 року позивачем та його представником не виконана.
Крім того, в заяві про усунення недоліків було вказано, що пізніше буде уточнено склад учасників провадження.
В свою чергу, в позовній заяві зазначені позивач, відповідач, і третя особа.
Однак, ухвалою Казанківського районного суду від 02 червня 2025 року суддею Сябренко І.П. позовну заяву ОСОБА_1 , повернуто позивачу.
Вважає, що ухвала суду є необґрунтованою і також що має бути скасована, оскільки після відкриття провадження згідно п.4 ч.2 ст. 197 ЦПК України суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.
В свою чергу, в положеннях статті 185 ЦПК не передбачено права судді на стадії відкриття провадження залишення позовної заяви без руху і повернення заяви через зазначення неналежного, на думку судді, відповідача у справі, в той час як позивач має право ініціювання питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача на стадії підготовчого провадження.
Вказує, що таким чином судом порушено право позивача на доступ до правосуддя.
Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Казанківської селищної ради, Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з- під арешту.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області 09 травня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в цій ухвалі недоліків, а саме: визначитись із складом учасників справи ( пункт 2 частини 3 статі 175 ЦПК України) та надати докази на підтвердження сплати судового збору ( частина 4 статті 177 ЦПК України).
На виконання вимог ухвали суду, 28 травня 2025 року представником позивача було надано квитанцію про сплату судового збору та заяву в якій зазначив про те, що уточнення складу учасників справи буде подано пізніше.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради, Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з- під арешту визнано неподаною і повернуто позивачу.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції вказав, що недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі судді від 09 травня 2025 року, у строк, встановлений судом позивачем та його представником не усунуті, а саме: щодо визначення із складом учасників справи, тому позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , вважається неподаною і повертається позивачу.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується зважаючи на таке.
Відповідно до ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Процесуальний наслідок недодержання особою вимог статті 175 ЦПК України при зверненні з позовною заявою передбачений частиною першою статті 185 ЦПК України, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 175,177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 187 цього Кодексу.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (частини друга, третя, п`ята статті 185 ЦПК України.
Так, у позовній заяві ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Казанківської селищної ради, Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та просить звільнити майно з-під арешту.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він не є боржником у будь-яких виконавчих провадженнях, є власником майна, на яке було накладено арешт постановою державної виконавчої служби, накладення арешту на належне останньому майно обмежує його права як власника щодо вільного розпорядження майном.
За змістом позовної заяви цілком зрозуміло, що позивач не погоджується з накладанням арешту на його майно та вважає, що в інший позасудовий спосіб, ніж звернення до суду з цим позовом його не може бути скасовано. 
На підтвердження цих обставин позивач додав до позовної заяви з відповідь другого відділу державної виконавчої служби у Баштанську районі Миколаївської області.
Що ж до зазначення в позовній заяві визначення складу учасників справи (в контексті підстави для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви), то норма пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України, якою вимагається зазначення в позовній заяві сторін та інших учасників справи, не може тлумачитися ширше, ніж її буквальний зміст.
Звертаючись до суду, особа зазначає в позовній заяві сторін та інших учасників справи, а також передбачену цією нормою інформацію щодо них. Визначення ж належних учасників справи є питанням правосуддя, що вирішується в судовому процесі. Так, частиною 2 статті 51 ЦПК України установлено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (частина 1 статті 51 ЦПК України).
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача ( частина 3 статті 51 ЦПК України) 
Незважаючи на те, що невідповідність зазначених позивачем у позовній заяві відповідачів, на думку суду, у цій справі, потребувала усунення, вона не могла бути підставою для повернення позовної заяви. Така невідповідність лежить у площині визначення належного відповідача у справі і підлягала усуненню в порядку, встановленому статтею 51 ЦПК України.
Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. ст. 12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст. 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.
У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачам можливість захистити свої права у суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи у доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи викладені обставини, у суду першої інстанції не було підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху (а в подальшому - для повернення позовної заяви) як такої, що не відповідає пунктам 2 частини 3 статті 175 ЦПК України
Відкриття провадження у справі регламентовано нормами глави 2 розділу ІІІ ЦПК України, які не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи.
Ці питання можуть вирішуватись на інших стадіях цивільного процесу. Неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо правової підстави позову, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.
Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції (в разі наявності підстав, визначених нормами ЦПК України ) може провести підготовче судове засідання для з`ясування відповідно до частини другої статті 197 цього Кодексу, зокрема, питань щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на підставі позовної заяви ОСОБА_1 і доданих до неї доказів.
На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув, зазначених вимог закону суд не дотримався, чим обмежив сторону позивача у доступі до правосуддя в розумінні практики Європейського суду з прав людини, допустив порушення норм процесуального права та прийшов до передчасного висновку залишення позовної заяви без руху, а потім, як наслідок цьому про повернення позовної заяви.
Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального законодавства, які підлягали застосуванню у даних правовідносинах, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення заяви з підстав невиконання позивачем вимог ухвали суду без руху та не усунення недоліків є необґрунтованим.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визначено, що виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.
Висновки про недопущення надмірного формалізму при вирішенні судом питань, пов`язаних з реалізацією особою свого права на доступ до правосуддя, викладені також у постановах Верховного Суду, зокрема від 26 грудня 2019 року у справі № 367/8573/17, від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17, від 09 липня 2019 року у справі № 826/6479/18.
Апеляційний суд приходить до висновку, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи вищевикладене, ухвала Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2025 року не може вважатися законною та обґрунтованою.
Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2025 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Задерецьким Віталієм Анатолійовичем, задовольнити.
Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                Ж.М. Яворська

Судді                                                                        Т.М. Базовкіна 

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 14 липня 2025 року.