ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 р. 	Справа № 545/2095/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Цибізова С.А., вул. Фрунзе, 154а, м. Полтава, Полтавська, 36008, повний текст складено 15.05.25  по справі № 545/2095/25
за позовом      ОСОБА_1  
до      ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення № 2068,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до  Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення № 2068.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 15.05.2025 по справі №545/2095/25 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення № 2068 - передано на розгляд за підсудністю Київському районному суду м. Полтави.
Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15.05.2025 року у справі №545/2095/25, а справу направити до Полтавського районного суду Полтавської області для вирішення питання про прийняття позовної заяви і відкриття провадження.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у позовній заяві помилково зазначено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак вказує, що суд мав перевірити адресу проживання позивача, оскільки до матеріалів позовної заяви подано документи, зокрема паспорт позивача, в якому зазначено, що адреса позивача: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . 
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про передачу матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 на розгляд за підсудністю Київському районному суду м. Полтави., суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не підсудна Полтавському районному суду Полтавської області та, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.29 КАС України, підлягає передачі на розгляд до Київському районному суду м. Полтава за місцезнаходженням відповідача.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.
Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил інстанційної, предметної та територіальної підсудності.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно ч. 1 ст. 22 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди), вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою-четвертою цієї статті.
Частиною 1 статті 25 КАС України визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Отже, ст. 25 КАС України пов`язує підсудність справи за вибором позивача з зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Колегія суддів зауважує, що за змістом і формою позовна заява повинна відповідати вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України. У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін, їх місце проживання чи перебування.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що згідно із ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 вказав адресу свого місця проживання (перебування) : АДРЕСА_1 , однак в  додатках до позовної заяви містяться копії документів, зокрема, копія паспорту позивача та постанови №2068, зі змісту поданих документів вбачається, що зареєстроване місце проживання (перебування) позивача: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 6 ст. 171 КАС України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.
Згідно з ч.ч. 1,2,3 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
З урахуванням вказаних норм законодавства, суд першої інстанції, маючи сумніви щодо фактичного місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за вказаною нею адресою у позові, відповідно до вимог ст. 169 КАС України, мав надати позивачеві час для подання доказів на підтвердження проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою, та, керуючись ч. 6 ст. 171 КАС України, мав змогу користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру, однак вищезазначених дій не вчинив.
          При цьому, судом першої інстанції не обґрунтовано та не наведено жодних підстав, які б підтверджували  факт проживання ОСОБА_1 саме за  адресою вказаної в позовній заяві .
Крім того, при наявності сумніву не вжито усіх необхідних та можливих заходів за для встановлення фактичного місця проживання ОСОБА_1 .
Як на підставу підсудності зазначеної справи Київському районному суду м. Полтави, суд першої інстанції, вказує що звертаючись до Полтавського районного суду Полтавської області позивач зазначає, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за межами територіальної юрисдикції Полтавського районного суду Полтавської області. Отже, оскільки місце місце знаходження позивача та відповідача розташовані за межами юрисдикції Полтавського районного суду, позов є непідсудним цьому суду.
Однак, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції, в порушення вимог п.2 ч. 1 ст. 29 КАС України, питання про те, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду так і не було досліджено у встановленому чинним законом порядку.
Так, з матеріалів справи вбачається дві адреси можливого проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .
При цьому, в оскаржуваній ухвалі не зазначено жодних мотивів та не наведено жодних доказів, з яких суд дійшов висновку про те, що місцем проживання ОСОБА_1 є саме:   АДРЕСА_1 .
          Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
          Наведене вище визначення є місцем проживання в приватноправовому розумінні.
          Відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ (надалі за текстом - “Закон № 1382-ІУ”).
          Цим Законом замість прописки введений режим реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування за їх заявою.
          У статті ст.3 Закону № 1382-ІУ міститься визначення термінів, що вживаються у ньому, зокрема:
          місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
          місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
          реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;
          Статтею 6 Закону № 1382-ІУ встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
          Згідно статті 15 Закону № 1382-ІУ особи, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.
          Із наведеного випливає, що засвідчення факту місця проживання у публічно-правових відносинах, які склались між сторонами у справі, має бути підтверджено реєстраційними відомостями, внесеними в паспортний документ.
          Відповідно до п.9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.
          Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів реєстрації позивача у встановленому законом порядку за адресою місця проживання, на яку посилається суд першої інстанції: АДРЕСА_1 .
          Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції і, як наслідок, останній дійшов помилкового висновку про наявність підстав для передачі матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення № 2068 - на розгляд за підсудністю Київському районному суду м. Полтави.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначена справа територіально підсудна Полтавському районному суду Полтавської області.
          За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
          Згідно з п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За приписами ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала про передачу матеріалів позовної заяви до іншого суду підлягає скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст.  315, 317, 320, 321, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Полтавського районного суду Полтавської області від 15.05.2025 по справі № 545/2095/25 - скасувати. 
Адміністративну справу №545/2095/25 направити для продовження розгляду до Полтавського районного суду Полтавської області.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	В.Б. Русанова    В.А. Калиновський