ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/26368/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Юзькова О.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  31 липня 2025 року                                                                                  м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                            Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Чаку Є.В.,
при секретарі                                                                      Братиці К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Енергетичної митниці на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Енергетичної митниці про визнання протиправними та скасування постанов у справах про порушення митних правил,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Енергетичної митниці про визнання протиправними та скасування постанов в справах про порушення митних правил.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Енергетична митниця звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
23 липня 2025 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив, в якому вона просить апеляційну скаргу Енергетичної митниці на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «КАТМА ГРУП» було укладено контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року з компанією «SOCAR NEW ENERGY LIMITED», Кіпр, на купівлю палива дизельного Євро з вмістом сірки максимум 10 ррm. Ціна товару відповідно до ст. 3 Додаткової угоди №6 від 20.12.2021 року до контракту №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року визначалася за формулою.
На підставі вказаного контракту було імпортовано товар паливо дизельне Євро, міжсезонне, сорт Е, екологічний клас К5, марки ДТ-Е-К5, для декларування якого було подано до Енергетичної митниці тимчасові електроннімитні декларації агентом з митного оформлення ТОВ «КВАЛІ ТЕК» Перепелицею К.В.
15.01.2022 року Перепелицею К.В. було подано до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці тимчасову митну декларацію типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєно №UA903020/2022/000464, на товар у кількості 308699 кг. Разом з тимчасовою митною декларацією подано документи, передбачені  ст. 335 МК України, зокрема контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року, додаткову угоду №6 від 20.12.2021 року та попередній інвойс №Р12-SNE/KG-01 від 20.12.2021 року.
04.07.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано додаткову електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДТ, якій присвоєно №UA903020/2022/005626, разом з інвойсом №F9-SNE/KG-01. На підставі додаткової митної декларації ТОВ «КАТМА ГРУП» було сплачено ПДВ у сумі 80 949,41 грн.
15.01.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці тимчасову митну декларацію типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєно №UA903020/2022/000462, на товар у кількості 120649 кг. Разом з тимчасовою митною декларацією подано документи, передбачені  ст. 335 МК України, зокрема контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року, додаткову угоду №6 від 20.12.2021 року та попередній інвойс №Р12-SNE/KG-01 від 20.12.2021 року.
04.07.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано додаткову електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДТ, якій присвоєно №UA903020/2022/005627, разом з інвойсом №F9-SNE/KG-01. На підставі додаткової митної декларації ТОВ «КАТМА ГРУП» було сплачено ПДВ у сумі 31637,50 грн.
15.01.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці тимчасову митну декларацію типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєно №UA903020/2022/000463, на товар у кількості 58303 кг. Разом з тимчасовою митною декларацією подано документи, передбачені  ст. 335 МК України, зокрема контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року, додаткову угоду №6 від 20.12.2021 року та попередній інвойс №Р12-SNE/KG-01 від 20.12.2021 року.
04.07.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано додаткову електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДТ, якій присвоєно №UA903020/2022/005628, разом з інвойсом №F9-SNE/KG-01. На підставі додаткової митної декларації ТОВ «КАТМА ГРУП» було сплачено ПДВ у сумі 15288,63 грн.
22.01.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці тимчасову митну декларацію типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєно №UA903020/2022/000829, на товар у кількості 64147 кг. Разом з тимчасовою митною декларацією подано документи, передбачені  ст. 335 МК України, зокрема контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року, додаткову угоду №6 та попередній інвойс №Р12-SNE/KG-01 від 20.12.2021 року.
05.07.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано додаткову електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДТ, якій присвоєно №UA903020/2022/005693, разом з інвойсом №F9-SNE/KG-01. На підставі додаткової митної декларації ТОВ «КАТМА ГРУП» було сплачено ПДВ у сумі 17176,73 грн.
22.01.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці тимчасову митну декларацію типу ІМ 40 ТФ №UA903020/2022/000834 на вищевказаний товар у кількості 421739 кг. Разом з тимчасовою митною декларацією подано документи, передбачені  ст. 335 МК України, зокрема контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року, додаткову угоду №6 та попередній інвойс №Р12-SNE/KG-01 від 20.12.2021 року
05.07.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано додаткову електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДТ, якій присвоєно №UA903020/2022/005694, разом з інвойсом №F9-SNE/KG-01. На підставі додаткової митної декларації ТОВ «КАТМА ГРУП» було сплачено ПДВ у сумі 112929,59 грн.
22.01.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці тимчасову митну декларацію типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєно №UA903020/2022/000835, на товар у кількості 189222 кг. Разом з тимчасовою митною декларацією подано документи, передбачені  ст. 335 МК України, зокрема контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року, додаткову угоду №6 та попередній інвойс №Р12-SNE/KG-01 від 20.12.2021 року.
05.07.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано додаткову електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДТ, якій присвоєно №UA903020/2022/005695 разом з інвойсом №F9-SNE/KG-01. На підставі додаткової митної декларації ТОВ «КАТМА ГРУП» було сплачено ПДВ у сумі 50668,26 грн.
01.02.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці тимчасову митну декларацію типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєно №UA903020/2022/001365, на товар у кількості 185993 кг. Разом з тимчасовою митною декларацією подано документи, передбачені  ст. 335 МК України, зокрема контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року, додаткову угоду №6 та попередній інвойс №Р12-SNE/KG-01 від 20.12.2021 року.
06.07.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано додаткову електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДТ, якій присвоєно №UA903020/2022/005781, разом з інвойсом №F9-SNE/KG-01. На підставі додаткової митної декларації ТОВ «КАТМА ГРУП» було сплачено ПДВ у сумі 50035,52 грн.
25.01.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці тимчасову митну декларацію типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєно №UA903020/2022/000964, на товар у кількості 607768 кг. Разом з тимчасовою митною декларацією подано документи, передбачені  ст. 335 МК України, зокрема контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року, додаткову угоду №6 та попередній інвойс №Р12-SNE/KG-01 від 20.12.2021 року.
06.07.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано додаткову електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДТ, якій присвоєно №UA903020/2022/005782, разом з інвойсом №F9-SNE/KG-01. На підставі додаткової митної декларації ТОВ «КАТМА ГРУП» було сплачено ПДВ у сумі 163037,58 грн.
31.01.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці тимчасову митну декларацію типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєно №UA903020/2022/001218, на товар у кількості 57431 кг. Разом з тимчасовою митною декларацією подано документи, передбачені  ст. 335 МК України, зокрема контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року, додаткову угоду №6 та попередній інвойс №Р12-SNE/KG-01 від 20.12.2021 року.
06.07.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано додаткову електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДТ, якій присвоєно №UA903020/2022/005783, разом з інвойсом №F9-SNE/KG-01. На підставі додаткової митної декларації ТОВ «КАТМА ГРУП» було сплачено ПДВ у сумі 15628,33 грн.
31.01.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці тимчасову митну декларацію типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєно №UA903020/2022/001219, на товар у кількості 367965 кг. Разом з тимчасовою митною декларацією подано документи, передбачені  ст. 335 МК України, зокрема контракт №SNE/KG-01 від 04.05.2021 року, додаткову угоду №6 та попередній інвойс №Р12-SNE/KG-01 від 20.12.2021 року.
06.07.2022 року агентом з митного оформлення Перепелицею К.В. було подано додаткову електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДТ, якій присвоєно №UA903020/2022/005784, разом з інвойсом №F9-SNE/KG-01. На підставі додаткової митної декларації ТОВ «КАТМА ГРУП» було сплачено ПДВ у сумі 100131,76 грн.
12 вересня 2022 року щодо вищевказаних митних оформлень стосовно позивача посадовими особами Енергетичної митниці було складено протоколи про порушення митних правил №0062/90300/22, №0063/90300/22, №0064/90300/22, №0065/90300/22, №0066/90300/22, №0067/90300/22, №0068/90300/22, №0069/90300/22, №0070/90300/22, №0071/90300/22за ознаками порушення митних правил, передбаченого  ст. 485 МК України.
28.10.2022 року заступником начальника Енергетичної митниці Бондар Ларисою Михайлівною за відсутності Позивача було розглянуто справи про порушення митних правил №0062/90300/22, №0063/90300/22, №0064/90300/22, №0065/90300/22, №0066/90300/22, №0067/90300/22, №0068/90300/22, №0069/90300/22, №0070/90300/22, №0071/90300/22 і прийнято постанови в даних справах, якими Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого  ст. 485 Митного кодексу України  та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів. Загальна сума штрафу за вказаними оскаржуваними постановами складає 1 912 449, 54 грн.
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права - порушеними, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з  ст. 458 МК України  порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ч. 1  ст. 466 МК України  адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до  ст. 487 МК України  провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього  Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Пунктом 4 ч. 1  ст. 4 МК України  визначено, що ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.
Відповідно до ч. 1  ст. 248 Митного кодексу України  митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Відповідно до  ст. 266 Митного кодексу України  декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та  Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до  розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.
Положеннями  ст. 485 МК України  передбачена відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з  УКТ ЗЕД  та його митної вартості, та/або надання з цією метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.
Відповідно до положень наведеної статті заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з  УКТ ЗЕД  та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
З аналізу вказаної норми убачається, що особа, яка вчинила наведене правопорушення, діяла умисно, тобто усвідомлено. Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено наведеною правовою нормою, полягає у діях, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів.
Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого  ст. 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).
Тобто, для притягнення до відповідальності в даному випадку необхідно довести факт ухиляння суб`єкта від сплати митних платежів та наявність прямого умислу.
Відповідно до  ст. 71 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Частиною 2  ст. 1 Митного кодексу України  визначено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим  Кодексом, Податковим  кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Так, згідно абзацу другого пункту  46.1 ст. 46 Податкового кодексу України  митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.
Згідно п.  187.8 ст. 187 Податкового кодексу України  датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Відповідно до ч.1.  ст. 297 МК України  у разі ввезення товарів на митну територію України суми митних платежів, нараховані декларантом (уповноваженою ним особою) або митним органом, підлягають сплаті до Державного бюджету України платником податків до або на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення, крім випадків, якщо відповідно до цього  Кодексу  товари ввозяться на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами або випускаються у відповідний митний режим за спрощеною декларацією в межах спеціальних спрощень, наданих підприємству, яке отримало авторизацію АЕО-С.
Частино. 1  ст. 260 МК України  встановлено, що якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати митному органу тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.
Згідно ч. 1.  ст. 261 МК України, у разі подання відповідно до статей 259-260-1  цього Кодексу  попередньої, тимчасової, спрощеної або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього  Кодексу, подати митному органу додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою, спрощеною або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.
У відповідності до ч. 5.  ст. 261 МК України  у разі, якщо значення ціни товару в зовнішньоекономічному договорі визначається за формулою і на дату декларування невідоме, декларант або уповноважена ним особа має право подати додаткову декларацію протягом 90 днів з дати випуску товарів.
Аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у випадку випуску товарів у вільний обіг за тимчасовою митною декларацією законодавство встановлює можливість подати протягом 90 днів додаткову митну декларацію.
Як видно з матеріалів справи та з відзиву на позов, підставою для винесення відповідачем оскаржуваних постанов у справах про порушення митних правил та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за  ст. 485 МК України  є порушення позивачем вимог ч.5  ст.261 МК України. Проте з такою позицією відповідача суд не може погодитися, оскільки вказана норма встановлює право, а не обов`язок декларанта, і не по сплаті митних платежів, а саме з подання додаткової митної декларації для завершення процедури декларування. Іншої прямої норми законодавства, яка зобов`язує сплатити митні платежі у строк 90 днів,відповідачем не наведено. При цьому матеріали справи підтверджують, що митні платежі, донараховані за додатковими митними деклараціями, сплачені ТОВ «КАТМА ГРУП» у строки, визначені п.  187.8 ст. 187 Податкового кодексу України  та  ст. 297 МК України.
На підтвердження відсутності у позивача намірів порушити норми чинного законодавства з метою ухилення від сплати митних платежів, позивач зазначила, що зверталася до відповідача із заявою про продовження терміну подання додаткових митних декларацій. Матеріали справи підтверджують, що позивач направила до Енергетичної митниці заяву-пояснення від 22.06.2022 року №22/06, в якій висловила прохання продовжити строки подання додаткових митних декларацій. При цьому митний орган у відповідності до підпункт 3 пункту 9-12 розділу ХХІ  МК України  не прийняв рішення про продовження таких строків подання додаткових митних декларацій та не надав відповіді позивачу про відмову у продовженні даних строків. Суд звертає увагу, що при винесенні оскаржуваних постанов відповідач не врахував вказану заяву та бажання позивача з об`єктивних причин продовжити строки подання додаткових митних декларацій, що підтверджує неналежний розгляд відповідачем справ про порушення митних правил №0062/90300/22, №0063/90300/22, №0064/90300/22, №0065/90300/22, №0066/90300/22, №0067/90300/22, №0068/90300/22, №0069/90300/22, №0070/90300/22, №0071/90300/22 без урахування всіх обставин та надання їм належної оцінки.
Також слід зазначити, що увідповідності до ч. 1  ст. 299 МК України  сплата митних платежів може здійснюватися із застосуванням авансових платежів (передоплати).Згідно з ч. 2  ст. 299 МК  авансовими платежами (передоплатою) є грошові кошти, внесені платником податків за власним бажанням на рахунки, відкриті на ім`я митних органів в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, як попереднє грошове забезпечення сплати майбутніх митних платежів.
На підтвердження наявності авансових платежів, внесених ТОВ «КАТМА ГРУП» на Єдиний казначейський рахунок Держмитслужби у якості передплати, позивачем надано виписку з даного рахунку, яка підтверджує, що за період з 01.04.2022 по 30.07.2022 року було перераховано на єдиний рахунок, відкритий на балансі казначейства на ім`я Держмитслужби, у якості авансових митних платежів 94 млн. грн. Ці митні платежі вже фактично перебували у користуванні державою і підлягали подальшому перерозподілу між відповідними бюджетними рахунками на підставі поданих митних документів. На підставі даних обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність факту ухиляння позивача від сплати митних платежів, оскільки до закінчення строків подання додаткових митних декларацій авансові митні платежі були внесені платником податків за власним бажанням наЄдиний казначейський рахунок Держмитслужби.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що на момент складання протоколів про порушення митних правил №0062/90300/22, №0063/90300/22, №0064/90300/22, №0065/90300/22, №0066/90300/22, №0067/90300/22, №0068/90300/22, №0069/90300/22, №0070/90300/22, №0071/90300/22 та винесення оскаржуваних постанов митні платежі були сплачені в повному обсязі до бюджету за додатковими митними деклараціями.
Відповідно до  ст. 489 МК України  посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Митним органом при розгляді справ про порушення митних правил не доведено належними та достатніми доказами наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого  ст. 485 МК України, адже не доведено його суб`єктивну та об`єктивну сторони, а саме, що позивач вчинила дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі умисно та усвідомлено намагалася вчинити такі дії.
Оскаржувані постанови винесені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, без доведення складу даного правопорушення, а також із порушенням принципів законності та презумпції невинуватості, передбачених п. 3 ч.1  ст.8 МК України.
Підсумовуючи викладене вище, судом під час розгляду справи не встановлено у діях позивача як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого  статтею 485 МК України, тому оскаржувані постанови у справа про порушення митних правил є протиправними та підлягають скасуванню.
Суд, вирішуючи питання щодо застосування до позивача відповідальності передбаченої  ст.485 МК України  у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, враховує рішення Другого сенату Конституційного Суду України № 4-р(II)/2022 від 15 червня 2022 року, в якому зазначено, що за  Основним Законом України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); «в Україні визнається і діє принцип верховенства права; «Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі    Конституції України  і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8); «конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга статті 22); «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина четверта статті 41); «юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); виключно законами України визначаються: «права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; «засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них (пункти 1, 22 ч. 1 ст. 92).
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та враховуючи, що санкція ст. 485 Кодексу у вигляді накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів є співмірною з кримінальним покаранням, Конституційний Суд України дійшов висновку, що попередньо сформульовані підходи до розуміння принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час призначення кримінального покарання є застосовними і в межах цього конституційного провадження.
З огляду на наведене, принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 485 Кодексу має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
При обмеженні права власності в інтересах суспільства необхідними є не будь-які менш обтяжливі для прав і свобод осіб заходи, а ті з них, які здатні досягти легітимної мети на тому самому якісному рівні. Тобто законодавець зобов`язаний обирати той вид адміністративного стягнення, який менш обтяжливий для прав і свобод особи у конкретному випадку, і насамперед має визначити адекватну міру адміністративної відповідальності для досягнення її мети, тоді як суди забезпечують індивідуалізацію такої відповідальності залежно від обставин справи у межах законодавчо визначеної санкції [абзац перший підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021].
Європейський суд з прав людини вказав, що для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають . Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції [рішення у справі v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84].
Абзац другий ст. 485 Кодексу в контексті створення ним передумов для недопущення надмірного втручання у право власності особи з метою забезпечення справедливого балансу між вимогами публічного інтересу в захисті митних інтересів та митної безпеки України, з одного боку, та захистом права власності особи - з іншого, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зазначений припис ст. 485 Кодексу не забезпечує бажаної гнучкості в діях та рішеннях органу державної влади під час визначення розміру штрафу щодо правопорушника з урахуванням усіх обставин справи. Тому внаслідок застосування оспорюваного припису ст. 485 Кодексу не забезпечується справедливий баланс між вимогами публічного інтересу та захистом права власності особи, а сам цей припис є нормативним підґрунтям для надмірного втручання в гарантоване  Основним Законом України  право власності.
За наведених обставин абзац другий статті 485 Кодексу суперечить частинам першій, четвертій  ст. 41 Конституції України  та рішенням Конституційного суду України № 4-р(II)/2022 від 15 червня 2022 року справа № 3-321/2019(7780/19, 91/21) абзац другий  ст. 485 Митного кодексу України  визнаний неконституційним визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційною) і визначено, що він втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним судом України цього Рішення.
Статтею 147 Конституції України  встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання, зокрема про відповідність  Конституції України  законів України.
Відповідно до  ст. 151-2 Конституції України, рішення, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
За  статтею 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, зазначене рішення Конституційного Суду України від 15 червня 2022 року набрало законної сили та є обов`язковим.
В пункті 4  рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року №15-рп/2000  (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) зокрема зазначено, щооргани державної влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові та службові особи, громадяни та їх об`єднання, іноземці, особи без громадянства повинні утримуватись від    застосування чи використання правових актів або їх положень, визнаних неконституційними. В абзаці шостому пункту 4 мотивувальної частини зазначеного  Рішення  вказано, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність".
З аналізу положень законодавства слідує, що підставою для втрати чинності закону у цілому або його частин є визнання єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України - такого закону або його окремих положень такими, що втратили чинність, або визнання їх такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними) єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України, оскільки його рішення належить сприймати як загальнообов`язковий правовий акт, який діє на усій території України та є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами права. І оскільки і в першому і в другому випадку правовими наслідками є втрата законом чи його частиною чинності, втрата чинності законом (чи частини закону) внаслідок визнання їх неконституційними є тотожними набранню чинності законом, яким скасовується відповідальність.
Тобто у обох випадках у особи з`являється право бути не притягнутим до відповідальності та уникнути негативних наслідків.
Водночас, Конституційний Суд України вказав, що враховує те, що визнання неконституційним абзацу другого  статті 485 МК України  унеможливить притягнення до відповідальності осіб за дії та (або) бездіяльність, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні діяння, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.
З огляду на викладене, Конституційний Суд України вважав за доцільне з метою недопущення порушення митних інтересів та митної безпеки України відтермінувати втрату чинності абзацом другим  статті 485 МК України  на шість місяців із дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
КСУ зазначив, що Верховна Рада України з дня ухвалення цього Рішення, але не пізніше шести місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, має привести нормативне регулювання, встановлене абзацом другим  статті 485 МК України, що визнаний неконституційним, у відповідність із  Конституцією України  та цим Рішенням.
Таким чином, враховуючи, що Рішення Конституційного Суду України про визнання таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), абзац другий  статті 485 МК України  прийнято 15 червня 2022 року та цим Рішенням встановлено, що абзац другий  статті 485 МК України, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, відповідно станом на момент розгляду справи судом першої інстанції абзац другий  статті 485 МК України  втратив чинність.
Відповідно до  ст. 151-2 Конституції України, рішення, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
За  ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином зазначене рішення Конституційного Суду України від 15.06.2022 року набрало законної сили та є обов`язковим.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку не відбулось скасування норми, яка передбачала адміністративну відповідальність, шляхом прийняття закону Верховною Радою України, проте абзац другий  статті 485 МК України, за яким притягається до відповідальності позивач втратив чинність внаслідок визнання його неконституційним за рішенням Конституційного Суду України.
Зважаючи на викладене, у зазначеному Рішенні Конституційного Суду України, суд зауважує, що в контексті справи, що розглядається, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі норми  МК України, яка суперечить  Основному Закону України. Відтак, суд не може визнати правомірним притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі норми, яка суперечить  Конституції України
З огляду на вищезазначене, враховуючи встановлені обставини справи та чинні положення законодавства, з метою ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування постанов у справі про порушення митних правил правил №0062/90300/22 від 28.10.2022 року, №0063/90300/22 від 28.10.2022 року, №0064/90300/22 від 28.10.2022 року, №0065/90300/22 від 28.10.2022 року, №0066/90300/22 від 28.10.2022 року, №0067/90300/22 від 28.10.2022 року, №0068/90300/22 від 28.10.2022 року, №0069/90300/22 від 28.10.2022 року, №0070/90300/22 від 28.10.2022 року, №0071/90300/22 від 28.10.2022 року року та закриття провадження у справах.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.          В ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2025 року апелянту було відстрочено сплату судового збору до ухвалення постанови в даній справі.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено на 2022 рік у розмірі 2481 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей   287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").
Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові від 13 грудня 2016 року, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Апелянт повинен був сплатити 7443 грн. ((2481 грн. х 0,2 х 10) х 150%).
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про стягнення судового збору з апелянта за подачу апеляційної скарги судового збору в розмірі 7443 грн. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 150-154, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Енергетичної митниці залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року - без змін.
Стягнути з Енергетичної митниці на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 7443 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Чаку Є.В.