ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5749/25 Справа № 201/15407/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
       головуючого – судді: Ткаченко І.Ю.,
       суддів: Макарова М.О.., Свистунової О.В. 
       за участю секретаря : Кошари О.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та витрат
за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В: 

       У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та витрат. В обґрунтування позову посилався на те, що 02 квітня 2023 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «БМВ 335і», під час руху в районі будинку АДРЕСА_1 порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, скоїв зіткнення, наїзд на припаркований в тому місці належний йому на праві власності транспортний засіб автомобіль «Опель мовано», державний номер НОМЕР_1 , під його керуванням. В результаті вказаної ДТП автомобілю були завдані ушкодження, а йому завдана матеріальна шкода. Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 31 травня 2023 року ОСОБА_2 визнаний винним у ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта». 02 травня 2023 року його представник направив на адресу ПАТ «НАСК «Оранта» завірені документи: повідомлення про ДТП, оригінал заяви на виплату страхового відшкодування, запрошення на експертизу та весь необхідний пакет документів (рахунок СТО ФОП ОСОБА_3 , виписку з реєстру платників податку та витяг з ЄДР на ФОП, постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська відносно ОСОБА_2 , заяву на оплату страхового відшкодування із зазначенням вірних реквізитів для виплати страхового шкодування). 11 травня 2023 року ПАТ НАСК «Оранта», не узгодивши із ним, здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 97045,86 грн. 26 червня 2023 року його представник звернувся до відповідача з листом і просив виплатити решту суми страхового відшкодування згідно висновку № 4304/23 від 25 квітня 2023 року складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. за яким розмір матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля «Опель мовано», державний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП складає 152198,47 грн, але відповіді надано не було, тому просив суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування - 55152, 61 грн, витрати на оплату послуг експерта - 2760 грн та судовий збір. 

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування – 55152,61 грн, витрати на оплату послуг експерта – 2760 грн, в всього 57912,61 грн. Стягнуто судовий збір в сумі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Висновок № 4304/23 від 25 квітня 2023 року складений судовим експертом Дроздовим Ю.В. є неналежним та недопустимим доказом, оскільки автомобіль відремонтовано. Звертали увагу на те, що автомобіль відремонтовано та надавач послуг з ремонту автомобіля не є платником ПДВ. 

19 травня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суд першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що висновок № 4304/23 від 25 квітня 2023 року є належним та допустимим доказом який підтверджує суму заявлених позовних вимог. Звертав увагу на те, що відповідач знав про те, що ФОП ОСОБА_3 не є платником ПДВ, втім здійснив виплату на підставі звіту оцінювача ОСОБА_5 , який було складено на його замовлення з ПДВ. 
22 травня 2025 року ПАТ «НАСК «Оранта» надало відповідь на відзив на апеляційну скаргу. Вказувало, що вони виплати страхове відшкодування та виконали свій обов`язок. 
03 червня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надав додаткові пояснення в яких вказав про те, що Висновок № 4304/23 від 25 квітня 2023 року складений судовим експертом Дроздовим Ю.В. є неналежним та недопустимим доказом. 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 02 квітня 2023 року о 18.55 год. водій ОСОБА_2 , керуючи на належній правовій підставі автомобілем «БМВ 335і», державний номер автомобіля НОМЕР_2 , що належить на праві власності йому ж, рухався в районі будинку АДРЕСА_1 та перед здійсненням маневру – зміні руху - не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, фактично не встежив за зміною дорожньої обстановки, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров`ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням свого автомобіля, заходів для своєчасного зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, продовжив рух і скоїв некерований рух автомобіля і здійснив наїзд на припаркований в тому місці належний позивачу автомобіль «Опель мовано», державний номер НОМЕР_1 , який перебував під його керуванням, скоївши ДТП.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення зазначених в протоколі Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинному зв`язку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень водія автомобіля позивача та пошкодження названого автомобіля.
Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 31 травня 2023 року встановлена вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП і завданні збитків, в його діях було зафіксовано порушення Правил дорожнього руху України та п. 12.1 ПДР і він притягнутий до відповідальності в справі про адміністративне правопорушення по ст. 124 КУпАП. Вказана постанова не оскаржена в апеляційному порядку і набрала законної сили.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «БМВ 335і» згідно централізованої бази даних МТСБУ і наданих документів, застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів з встановленим лімітом відповідальності, страховик – ПАТ «НАСК«Оранта». З метою компенсації спричинених в результаті даної ДТП збитків позивач через свого представника звернувся до цього ПАТ НАСК «Оранта».
02 травня 2023 року представник позивача направив на адресу ПАТ НАСК «Оранта» завірені документи: повідомлення про ДТП, оригінал заяви на виплату страхового відшкодування, запрошення на експертизу та весь необхідний пакет документів (рахунок СТО ФОП ОСОБА_3 , виписку з реєстру платників податку та витяг з ЄДР на ФОП, постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська відносно ОСОБА_2 , заяву на оплату страхового відшкодування із зазначенням вірних реквізитів для виплати страхового шкодування).
11 травня 2023 року ПАТ НАСК «Оранта» було виплачено страхове відшкодування виплачено у розмірі 97045, 86 грн, без узгодження вказаної суми виплати з позивачем.
26 червня 2023 року представник позивача звернувся до відповідача з листом і просив виплатити решту суми страхового відшкодування, але відповіді отримано не було.
Отже, страховик виплатив страхове відшкодування в розмірі 97045,86 грн. Розмір матеріальної шкоди визначено не відомим позивачу оцінювачем. ПАТ НАСК «Оранта» не ознайомило ОСОБА_1 зі звітом оцінювача, який був складено на замовлення страховика, а тому позивач був позбавлений можливості висловити свої зауваження та заперечення до вказаних документів.
В той же час. ОСОБА_1 через свого представника звернувся до судового експерта Дроздова Ю В. для встановлення розміру збитку заподіяного в результаті пошкодження свого автомобіля.
Судовий експерт ОСОБА_6 особисто оглянувши пошкоджений транспортний засіб, зробивши відповідні заміри та фотографії, склав висновок № 4304/23 від 25 квітня 2023 року.
Згідно висновку експерта Дроздова Ю.В. № 4304/23 від 25 квітня 2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Опель мовано», державний номер НОМЕР_1 склала 152198, 47 грн. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ПАТ НАСК «Оранта» було виплачено лише 97045,86 грн, то сума недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню із ПАТ НАСК «Оранта» складає 55152,61 грн, що розраховується наступним чином: 152198,47 грн - 97045,86 грн.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування – це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України). 
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон №1961-IV.
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку (п. 54 ст. 1 Закону України «Про страхування»).
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20).
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону №1961-IV).
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону №1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 28 даного Закону до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 не погодився з розміром страхового відшкодування визначеним відповідачем, та взагалі не отримував жодних документів на підставі яких було здійснено виплату у сумі 97045,86 грн та 26 червня 2023 року звертався до відповідача із запитом на отримання вказаних документів. Також 26 червня 2023 року подавав скаргу до НБУ з вказаного питання. 
Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Обов`язок доведення розміру заподіяної позивачу шкоди покладається саме на нього.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, при виплаті позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 97045,86 грн, керувався звітом № 80-D/12/95, який було складено 01 травня 2023 року оцінювачем ФОП ОСОБА_5 , згідно якого вартість збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Опель мовано», державний номер НОМЕР_1 97045,86 грн (з врахуванням ПДВ).
В свою чергу на підтвердження розміру відшкодування майнової шкоди, позивачем було надано висновок № 4404/23 від 25 квітня 2023 року судового експерта Дроздова Ю.В. згідно із яким визначено вартість матеріальних збитків у розмірі 152198,47 грн (з ПДВ), 136818,81 грн (без ПДВ).
Згідно з ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Згідно із ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Вимоги до висновку експерта зазначені у ч.ч. 6-7 ст. 102 ЦПК України, відповідно до яких у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів приймає до уваги висновок наданий позивачем та відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що вказаний висновок є неналежним та не допустимим доказом та не може бути прийнято до уваги оскільки позивач відремонтував автомобіль. 
В той же час, із матеріалів справи установлено, та не заперечується позивачем. що він здійснив ремонт пошкодженого автомобіля на СТО ФОП ОСОБА_3 ФОП ОСОБА_3 не є платником ПДВ. 

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20. 
За встановлених обставин колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача недоплачене страхове відшкодування у розмірі 39272,95 грн (вартість матеріальних збитків у розмірі 136818,81 грн (сума без ПДВ) - 97045,86 грн, сума виплачена відповідачем). 

Також на користь відповідача слід стягнути витрати на оплату послуг експерта – 2760 грн.

У зв`язку з чим наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача в частині безпідставного стягнення суми у розмірі 55152,61 грн заслуговують на увагу.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. 

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням судового рішення про часткове задоволенні позову.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 862,50 грн. Також у зв`язку із частковим задоволення апеляційної скарги з позивача на корить відповідача слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 463,38 грн. 

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України,

У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та витрат - задовольнити частково. 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ЄДРПОУ 00034186) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) недоплачене страхове відшкодування у розмірі 39272,95 грн та витрати на оплату послуг експерта у розмірі 2760 грн, що разом становить 42032,95 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ЄДРПОУ 00034186) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подачу позову у розмірі 862,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ЄДРПОУ 00034186) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 463,38 грн. 
В іншій частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини проголошені 11 червня 2025 року. 

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Судді: