ОКРЕМА ДУМКА
суддів Великої Палати Верховного Суду 
Ткачука О. С., Воробйової І. А. та Шевцової Н. В.
щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2025 року у справі № 990SCGC/14/25 (провадження № 11-137сап25за) про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, не згодний із судовим рішенням може письмово викласти свою окрему думку.
Рішення ВРП та Великої Палати Верховного Суду про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності
1.  13 листопада 2024 року Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) ухвалила рішення, яким притягнула суддю Якимівського районного суду Запорізької області до дисциплінарної відповідальності та застосувала до неї дисциплінарне стягнення - звільнення з посади судді.
2.  13 лютого 2025 року ВРП залишила це рішення Дисциплінарної палати без змін. 
3.  При цьому ВРП зазначила, що хоча Дисциплінарна палата зробила висновок про вчинення дисциплінарного проступку суддею з урахуванням відомостей, які містяться у матеріалах кримінального провадження, однак такі твердження ґрунтуються на самостійних правових підставах. За таких обставин ВРП спростувала доводи судді, про те, що в основу  висновків дисциплінарного органу покладено виключно підозру у вчиненні кримінального правопорушення 
4.  Велика Палата Верховного Суду 3 липня 2025 року скаргу судді на рішення Вищої ради правосуддя про притягнення її до дисциплінарної відповідальності залишила  без задоволення, а рішення ВРП - без змін.
 
Підстави для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності
5.  04 липня 2023 року судді повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення
6.  ВРП надала згоду на утримання судді під вартою  05 липня 2023 року і відсторонила її від здійснення правосуддя.
7.  Дисциплінарна справа судді містить  протокол за результатами проведення НС(Р)Д щодо обставин  її висловлювань в розмовах з іншими особами.
8.  Матеріали НС(Р)Д, отримані в кримінальному провадженні, були в розпорядженні ВРП під час розгляду подання про надання згоди на утримання під вартою судді, а також Третьої Дисциплінарної палати ВРП під час розгляду дисциплінарної справи.
9.  Наведені у протоколі НС(Р)Д висловлювання судді на думку ВРП є несумісними з посадою судді, свідчать про свідоме та умисне не дотримання присяги Українському народові, закону, Кодексу суддівської етики, порочать звання судді та підривають авторитет правосуддя.
Мотиви  судового рішення Великої Палати Верховного Суду цій у справі
10.  Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що факт вчинення суддею дисциплінарного проступку є доведеним та підтверджується вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2025 року у справі № 707/2836/23, який набрав законної сили з 06 травня 2025 року, а також дослідженою в дисциплінарному провадженні інформацією, отриманою з матеріалів кримінального провадження.
11.  Велика Палата Верховного Суду кваліфікувала дії судді, що полягали у поширенні наративів, що виправдовують збройну агресію російської федерації, як поведінку, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя. Така поведінка є грубим порушенням присяги судді, а також національних та міжнародних стандартів суддівської етики, які вимагають від судді бути прикладом бездоганної поведінки як під час виконання професійних обов`язків, так і в приватному житті, з метою зміцнення довіри суспільства до суду.
12.  Велика Палата Верховного Суду окремо наголосила, що в умовах повномасштабної війни будь-який прояв підтримки країни-агресора з боку носія судової влади є неприпустимим, набуває особливого негативного значення та є несумісним зі статусом судді.
13.  Також Велика Палата Верховного Суду підкреслила автономність дисциплінарного провадження від кримінального, зазначивши, що дисциплінарний орган самостійно оцінював дії судді на предмет відповідності правилам суддівської етики, а не вирішував питання вини у вчиненні злочину.
14.  Враховуючи характер та тяжкість вчиненого проступку, його наслідки для авторитету правосуддя, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що застосоване дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади є пропорційним та обґрунтованим.
ПІДСТАВИ ВИСЛОВЛЕННЯ ОКРЕМОЇ ДУМКИ
15.  Передусім наголошуємо, що повномасштабна збройна агресія російської федерації, розпочата 24 лютого 2022 року як продовження агресії 2014 року, є брутальним порушенням основоположних принципів міжнародного права, Статуту ООН та низки двосторонніх і багатосторонніх угод. Ця агресія є неспровокованою, невиправданою та спрямованою на знищення суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України.
16.  Факт вчинення російською федерацією злочину агресії проти України є загальновизнаним у демократичному світовому суспільстві, що підтверджено численними резолюціями Генеральної Асамблеї ООН (зокрема, резолюцією від 2 березня 2022 року ES-11/1), рішеннями Міжнародного суду ООН, Європейського суду з прав людини, Міжнародного кримінального суду та заявами лідерів і парламентів демократичних країн світу.
17.  Будь-які публічні дії, вчинені громадянином України, що спрямовані на виправдовування чи заперечення збройної агресії російської федерації або глорифікацію держави-агресора, є не лише аморальними, а й глибоко протиправними та заслуговують на справедливе покарання.
18.  Особливо неприпустимою є така поведінка для носія судової влади - судді, який склав присягу на вірність Українському народові та зобов`язаний відстоювати верховенство права і захищати права людини і  державний суверенітет. Виправдовування військової агресії проти України з боку судді прямо суперечить складеній ним присязі, що є порушенням частини шостої статті 56 Закону України «Про судоустрій  і  статус  суддів»  від 02.06.2016  № 1402-VIII  (далі - Закон № 1402-VIII), свідчить про його несумісність із займаною посадою, підриває довіру до правосуддя як такого. Така поведінка має наслідком притягнення до юридичної відповідальності, встановленої законом.
19.  У цьому аспекті підтримуємо висновки Великої Палати Верховного Суду, що відповідні неодноразові висловлювання судді, після початку вторгнення військ російської федерації на територію України, коли будь-яке виправдовування збройної агресії російської федерації не відповідає суспільним ідеалам миру, справедливості та є дестабілізуючим фактором, набули особливого негативного значення в контексті дотримання суддею норм суддівської етики та стандартів поведінки. Не може залишатися поза увагою й те, що суддя повинен протидіяти воєнній агресії в контексті вимог правових норм національного законодавства і міжнародного права, які забороняють агресивну війну та встановлюють відповідальність за злочини проти миру. Ігнорування цих вимог суддею неприпустимо (пункт 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду). Вчинення таких дій є безумовною підставою для позбавлення особи статусу судді та звільнення з посади.
20.  Разом з тим,  вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду мала врахувати при ухваленні рішення у цій справі таке.
(І) Щодо забезпечення судді процесуальними гарантіями при здійсненні дисциплінарних процедур
21.  Дисциплінарне провадження щодо суддів має ґрунтуватися на принципі верховенства права та здійснюватися відповідно до певних базових засад, що спрямовані на забезпечення правосуддя в державі та незалежності судової влади як його складової.
22.  Міжнародні та національні стандарти дисциплінарного провадження щодо суддів передбачають, що таке провадження має проводитися невідкладно і неупереджено відповідно до належної процедури. Обвинувачений суддя має право на певні мінімальні процесуальні гарантії. Дисциплінарне провадження має здійснюватися з дотриманням гарантій належної правової процедури та справедливого судового розгляду, обвинуваченим суддям повинні надаватися всі процесуальні гарантії, передбачені у статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (A/HRC/38/38, пункт 63, A/HRC/26/32, пункт 90, і A/HRC/11/41, пункт 61). 
23.  Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 78 рішення у справі «Олюджіч проти Хорватії» зазначив, що принцип рівності сторін передбачає, що судді, чия посада перебуває під загрозою, «має бути надана розумна можливість представити свою справу... на умовах, які не ставлять його в істотно невигідне становище відносно органів влади, які ініціюють провадження проти судді». У справі «Конституційний суд проти Перу» Міжамериканський суд з прав людини ухвалив, що для визначення того, чи були звільненим суддям надані можливості для свого захисту, необхідно з`ясувати, чи мали вони належний доступ до доказів, чи їм надано достатній термін для здійснення свого захисту (пункти 81 - 83).
24.  Третя Дисциплінарна палата ВРП, з якою погодилася ВРП, притягуючи суддю до дисциплінарної відповідальності, в основу свого рішення поклала матеріали негласних слідчих (розшукових) дій  (далі - НС(Р)Д), котрі дозволяються в Україні лише у кримінальному провадженні.
25.  У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду погодилася з правильністю такого підходу посилаючись на те, що факт вчинення суддею дисциплінарного проступку був доведений та підтвердився вироком Черкаського районного суду Черкаської області, що був ухвалений після завершення дисциплінарних процедур -  04 квітня 2025 року у справі № 707/2836/23.  При цьому Велика Палата не пояснила, як вирок ухвалений майже через два місяці після рішення ВРП може підтвердити обставини встановлені дисциплінарним органом до завершення кримінального провадження та постановлення вироку.
26.  У той же час, процедура дисциплінарного провадження, яка прописана, зокрема, у п. 13.25 Регламенту Вищої ради правосуддя (далі - Регламент) передбачає, що використання матеріалів  кримінального провадження здійснюється Радою з урахуванням вимог статті 222 Кримінального процесуального кодексу України, тобто забезпечуючи недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування. 
27.  Повноваження ВРП не передбачають її право чи обов`язок  використовувати, або ж поставити під сумнів докази, що отримані упродовж здійснення НС(Р)Д у кримінальному провадженні, чи здійснити належну перевірку таких доказів на предмет їх допустимості, належності і достовірності. 
28.  П. 27.5. Регламенту забороняє надавати інформацію з обмеженим доступом,  яка міститься в матеріалах дисциплінарної справи, учасникам справи для ознайомлення. 
29.  ЄСПЛ у пункті 67 рішення у справі «Брандштеттер проти Австрії» від 28 серпня 1991 року (заяви № 11170/84, 12876/87, 13468/87) зазначив, що право на змагальний судовий розгляд означає, що у кримінальній справі як обвинуваченню, так і захисту має бути надана можливість ознайомитись із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і прокоментувати їх. Іншого механізму заперечити обґрунтованість проведення НС(Р)Д сторона захисту не має. Зазначене підтверджується висновком, викладеним у пунктах 29-34 рішення ЄСПЛ у справі «Кузьменко проти України» від 9 березня 2017 року (заява № 49526/07).
30.  Сформульовані ЄСПЛ у названому рішенні стандарти змагальності при використанні НС(Р)Д досягаються  суворим дотриманням норм КПК. Проте при дисциплінарному провадженні застосування цих норм неможливо.
31.  Таким чином використання упродовж дисциплінарного провадження негласних, фактично і юридично - таємних матеріалів розшукових і слідчих дій не гарантує об`єктивного і неупередженого вирішення питання про наявність і достатність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
32.  (ІІ) Щодо застосування матеріалів НС(Р)Д у дисциплінарному провадженні
33.  Відповідно до статті 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. 
34.  Наведена конституційна норма передбачає можливість зазирнути у особисте приватне (таємне) життя людини лише за рішенням суду, але ніяк не Вищої ради правосуддя. І лише у кримінальній справі, але ніяк не у дисциплінарному провадженні.
35.  Реалізація положень статті 31 Конституції України відбувається і завдяки приписам кримінального процесуального закону. Стаття 14 КПК України гарантує кожній людині, що під час кримінального провадження буде збережена таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, інших форм спілкування. Втручання у таємницю спілкування можливе лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, з метою виявлення та запобігання тяжкому чи особливо тяжкому злочину, встановлення його обставин, особи, яка вчинила злочин, якщо в інший спосіб неможливо досягти цієї мети. Закон передбачає, що інформація, отримана внаслідок втручання у спілкування, не може бути використана інакше як для вирішення завдань кримінального провадження.
36.  ЄСПЛ у рішенні у справі «Eminagaoglu v. Turkey» (заява № 76521/121 від 09 березня 2021 року) наголосив на неможливості використання матеріалів досудового розслідування під час дисциплінарного провадження. 
37.  Обставини цієї справи вказують на те, що стосовно судді паралельно і одночасно здійснювалися два провадження (дисциплінарне та кримінальне) двома суб`єктами (ВРП та Черкаським районним судом Черкаської області) щодо однієї і тієї ж самої дії (проступку), яка нерозривно пов`язана у часі та просторі. Ці провадження нічим не пов`язані і не доповнюють одне одного.
38.  Дисциплінарне провадження завершилося раніше за кримінальне. ВРП в основу свого рішення поклала матеріали, які не пройшли судової перевірки на предмет відповідності критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності. Використання матеріалів НС(Р)Д як основи для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності до моменту їх дослідження судом у межах кримінального провадження та набуття судовим рішенням (вироку) законної сили не відповідає загальним засадам судочинства, приписам процесуального закону та принципу правової визначеності. Також наведене є порушенням статті 6 Конвенції (Право на справедливий суд) та статей 55, 63 Конституції України.
 (ІІІ) Щодо порушення права на презумпцію невинуватості
39.  Будь-яка особа, якій пред`явлено кримінальне звинувачення, на всіх стадіях кримінального процесу і аж до винесення обвинувального вироку має право на презумпцію невинуватості доти, доки його винуватість не буде доведена відповідно до закону. Презумпція невинуватості залишається чинною протягом усього кримінального процесу незалежно від результату судового переслідування (рішення у справі «Minelli v. Switzerland» (1983), пункт 30). Як зазначив ЄСПЛ у рішеннях у справах «Matijasevic v. Serbia» (2006), пункт 49; «Garycki v. Poland» (2007), пункт 72, той факт, що заявника в результаті визнали винним, не позбавляє його спочатку права на презумпцію невинуватості аж до моменту, коли його винність не буде доведена відповідно до закону.
40.  Право на презумпцію невинуватості також гарантує Конституція України (стаття 62).
41.  Єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість обвинуваченого (підсудного), є вирок (частина друга статті 373 Кримінального процесуального кодексу України).
42.  Зважаючи на викладене, вважаємо, що дисциплінарний орган, ухваливши рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи на підставі негласних слідчих (розшукових) дій до оцінки судом зібраних у кримінальному провадженні доказів і набрання законної сили вироком суду у кримінальній справі, порушив презумпцію невинуватості.
43.  Підтвердження цього є і те, що рішенням ВРП у винність судді поставлено дії, які містяться у матеріалах НС(Р)Д   проте вподальшому не згадуються у вироку, тобто не були встановлені Черкаським районним судом Черкаської області у вироку від 04 квітня 2025 року у справі № 707/2836/23.  Зокрема, це стосується подій, які відбувалися 31 травня і 1 червня 2023 року.
44.  Вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду при ухваленні рішення у цій справі мала з`ясувати з яких мотивів виходила ВРП застосовуючи такий підхід. 
 
45.   На нашу думку, ВРП та Велика Палата Верховного Суду повинні були навести переконливі аргументи щодо можливості використання органом суддівського врядування і відповідним дисциплінарним органом не просто доказів, зібраних у кримінальному провадженні (вичерпний перелік, яких міститься у статті 84  КПК - показання, речові докази, документи, висновки експертів), а матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій.  Такі матеріали, відповідно до глави 21 КПК та Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні (затверджена Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України 16.11.2012 № 114/1042/516/1199/936/1687/5), можуть бути проведені і використані виключно у межах кримінального провадження.
 
46.  Велика Палата Верховного Суду оцінюючи обґрунтованість рішення ВРП від        13 лютого 2025 року щодо судді, не мала підстав використовувати, як преюдицію те,  що було пізніше встановлено  Черкаським районним судом Черкаської області 04 квітня 2025 року у згаданому вище кримінальному провадженні № 707/2836/23.
(ІV) Висновок
47.  В основу висновку ВРП у даній справі про дисциплінарне правопорушення судді покладено матеріали негласних слідчих (розшукових) дій. Можливість використання таких матеріалів у  дисциплінарному провадженні не передбачена жодним нормативним актом. Заборона використання таких матеріалів поза межами кримінального провадження прямо встановлена статтями 31 Конституції України та 14 КПК. 
48.  Велика Палата Верховного Суду мала б сформувати правову позицію про неприпустимість покладення в основу обвинувачення суддів у вчиненні дисціплінарних правопорушень матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій. Негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Метою НС(Р)Д є лише відшукання джерел доказів та  їх отримання для виконання завдань кримінального провадження: захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.
49.  Велика Палата такий підхід не застосувала і не виправила порушення які допустила ВРП, поклавши в основу дисциплінарного провадження матеріали НС(Р)Д.
50.  Для застосування щодо судді заходів дисциплінарного впливу, за відсутності вироку про визнання судді винним у вчиненні злочину,  ВРП у своєму рішенні має посилатися на чіткі і переконливі докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які є підставою для притягнення судді до відповідальності.
51.  У той же час використання, як єдиної підстави для дисциплінарної відповідальності матеріалів таємних слідчих (розшукових) дій, що розкривають певні  аспекти непублічної поведінки особи, може призвести до заподіяння значної шкоди суспільним інтересам і нівелювати конституційні гарантії щодо таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції (ст. 31 Конституції України). 
Судді  Великої Палати Верховного Суду	  О. С. Ткачук	
 	  І. А. Воробйова   Н. В. Шевцова