Номер провадження: 22-ц/813/2311/25 
Справа № 503/1368/24
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б.С.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.07.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П., 
розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 14 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Сердюка Б.С., у приміщенні того ж суду,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,-
встановив:
Короткий зміст позовних вимог та обставин справи
ТОВ "ВЕЛЛФІН" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 
09.06.2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 1585394 в електронній формі. За умовами Договору про споживчий кредит ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає позичальнику грошові кошти в сумі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. 
Взяті на себе зобов`язання за договором позики, відносно своєчасного повернення суми отриманої позики та своєчасної сплати нарахованих за користування ним відсотків у встановлені договором терміни, відповідач не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 14 серпня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит – задоволено.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» повністю виконало свої зобов`язання перед позичальником ОСОБА_1 та перерахувало на картковий рахунок останнього кошти в сумі 6000,00 грн.
В свою чергу всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав належним чином свого зобов`язання.
Враховуючи, що в кредитному договорі, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторонами був погоджений інший розмір процентів за порушення строків виконання грошового зобов`язання, які позивачем не нараховувались після 24 лютого 2022 року, суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування процентів як таких, що нараховані за межами строку кредитування. При цьому вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було.
Вказав, з огляду на приписи ст.ст. 256, 257 ЦК України, позивачем строк позовної давності не пропущено.
Доводи апеляційної скарги.
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Кодимського районного суду Одеської області від 14.08.2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити повністю.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалена при неповному з`ясуванні обставин справи та не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права
Вказує, що проценти нараховували після закінчення терміну кредитування, що суперечить висновку, вказаному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14- 10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14- 154цс18), правовій позиції Верховного суду України, висловленої в Постанові ВСУ від 08.06.2016 р. N 6-330цс16. 
Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме відповідачем було застосовано електронний підпис, зокрема, відсутні докази того, який саме електронний підпис використовував відповідач при підписанні кредитного договору, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційнотелекомунікаційній системі позивача.
Вказує, що як вбачається з матеріалів справи кредитний договір №1585394 від 09.06.2021 року, термін кредитного договору до 08.06.2021 року відповідно до пункту 1.3, таким чином, визначений статтею 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору від 08.06.2024 року закінчився, оскільки позивачем подано позов 18.06.2024.
Позиція відповідача
Не погодившись з доводами апеляційної скарги, позивач звернувся з відзивом на апеляційну скаргу та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В обґрунтування відзиву зазначав, що оскаржуване рішення є обґрунтованим та законним.
Щодо явки сторін.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 18000 грн. і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги і відзиву, судова колегія до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Проте оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вказаним нормам, з огляду на таке.
Судовою колегією встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.06.2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 1585394.
Вказаний договір про споживчий кредит укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.
За умовами п. 1.1. укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору про споживчий кредит, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
Пунктом 1.3. Договору про споживчий кредит встановлено, що позика надається строком на 30 (тридцять) днів.
Відповідно до п. 1.4. Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором.
Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору про споживчий кредит на картковий рахунок Відповідача була перерахована сума позики в розмірі 6000,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою № 5717/05 від 23.05.2024 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів.
Згідно п. 1.5. Договору строк та проценти за користування позикою обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах:
1.5.1. протягом строку позики, встановленого п. 1.3 Договору, розмір основних процентів складає: 1.8 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою; 1.8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору;
1.5.2. у разі, якщо Позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1. Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою). При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.
Відповідно п. 1.1, 1.5 Договору про споживчий кредит, загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем станом на 21.05.2024 року становить 18000,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - основний борг; 12000,00 грн.- заборгованість по відсоткам.
З матеріалів справи слідує, що на момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувалось Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 60 від 30.12.2020 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті Позивача https://creditup.com.ua (надалі - Правила).
Згідно п. 4.1, 4.2 Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.
Згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За приписами п.9 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до п.12 вказаної статті Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 11 вищевказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Частиною 12 ст. 11 Закону визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Аналізуючи положення вищевказаного законодавства, вбачається, що з урахуванням особливостей договору про споживчий кредит № 1585394 від 09.06.2021, його було укладено в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію».
Таким чином, судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «ВЕЛЛФІН» 09.06.2021 укладено договір № 1585394 про надання кредиту в електронній формі, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕЛЛФІН» на картковий рахунок, що належить ОСОБА_1 , перерахувало кредитні кошти в сумі 6000,00 грн.
Отже, відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав договір (здійснив акцепт пропозиції товариства), тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону).
Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків.
Відповідач ОСОБА_1 , підписавши вказаний договір, надав згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.
Отже, між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у договорі.
ТОВ «ВЕЛЛФІН» повністю виконало свої зобов`язання перед позичальником ОСОБА_1 та перерахувало на картковий рахунок останнього кошти в сумі 6000,00 грн.
В свою чергу всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав належним чином свого зобов`язання.
Разом з тим, відповідно до умов укладеного між сторонами договору строк кредиту становить 30 днів, термін дії договору до 09.07.2021.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції в цій частині.
Проте, щодо стягнення заборгованості за весь заявлений позивачем період, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Пунктом 1.5.2 договору передбачено, що у разі, якщо Позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1. Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою). При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.
Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до умов договору та таблиці - пункт 3.1 договору.
Згідно з таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит встановлено, що сума кредиту 6000 грн., проценти за користування кредитом – 3240 грн. (а.с.21).
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув.
Згідно з нормою статті 562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. 
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц).
За умовами договору позики сторони встановили строк кредитування до 09 липня 2021 року.
Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та неправомірно погодився із заявленим у позовній заяві розміром заборгованості, який ТОВ «ВЕЛЛФІН» обчислило станом на 21 травня 2024 року.
На час закінчення строку кредитування (09 липня 2021 року) розмір заборгованості за кредитним договором склав 9240 грн, із яких 6000 грн – неповернутий кредит і 3240 грн – проценти.
Саме ця заборгованість має бути стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН».
Оскільки після спливу строку кредитування відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України банк не мав права нараховувати відсотки за кредитом, тому вимоги про стягнення процентів, які нараховані після 09 липня 2021 року, є необґрунтованим.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог банк не заявляв.
Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про сплив строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частини 1 статті 256 ЦК України).
Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частин 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
З 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2").
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" карантин був відмінений з 30 червня 2023 року.
Крім того, продовження строку позовної давності передбачено п. 19 Перехідних положень ЦК України відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Таким чином, з огляду на приписи ст.ст. 256, 257 ЦК України, позивачем подано позов 24.05.2024 строк позовної давності не пропущено.
Посилання, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме відповідачем було застосовано електронний підпис, зокрема, відсутні докази того, який саме електронний підпис використовував відповідач при підписанні кредитного договору, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно телекомунікаційній системі позивача спростовуються матеріалами справи, а саме додатками доданими до позовної заяви.
Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не слугують підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
При зверненні з позовом до суду ТОВ «ВЕЛЛФІН» сплатило судовий збір у сумі 3028 грн .

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» задоволено частково, а саме - на 51,33 % , то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1554,27 грн.
Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджено, а саме, за подання апеляційної скарги сплачено 3633,60 грн.
Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, зменшено суму, що підлягає стягненню, відповідачу має бути компенсовано пропорційно незадоволених позовних вимог 1768,47 грн судового збору.
Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 214,20 грн (1768,47 – 1554,27), має бути компенсована ОСОБА_1 за рахунок ТОВ «ВЕЛЛФІН».
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.368,374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 14 серпня 2024 року – змінити, зменшити стягувану суму з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, код за ЄДРПОУ 39952398, рахунок IBAN- НОМЕР_2 в АТ «СЕНС-БАНК», МФО 300346) заборгованість за Договором про споживчий кредит №1585394 від 09.06.2021 року з 18000 грн до 9240 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (ЄДРПОУ 39952398) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 214,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 липня 2025 року.

Головуючий суддя                                                В.В. Кострицький

Судді                                                                В.А. Коновалова

       Ю.П. Лозко