08.08.25
22-ц/812/1386/25
Провадження № 22-ц/812/1386/25

П О С Т А Н О В А 
іменем України

08 серпня 2025 року м. Миколаїв
справа № 484/1514/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Ямкової О.О.,  
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 10 червня 2025 року під головуванням судді Панькова Д.А., в приміщенні цього ж суду, дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, у цивільній справі 
за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ ПОНГ» (далі–ТОВ «ФК "ПІНГ ПОНГ") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви
В березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ПІНГ ПОНГ" (далі–ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ») звернулося з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що 24 березня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб - сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН»), ОСОБА_1 подав заявку на отримання кредиту № 103809124. 
ТОВ «МІЛОАН» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору про споживчий кредит № 103809124 від 24 березня 2021 року. Оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом.
Таким чином, ОСОБА_1 уклав договір про споживчий кредит № 103809124 від 24 березня 2021 року з ТОВ «МІЛОАН». 
ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та на підставі платіжного доручення йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8000 грн.

29 липня 2021року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №05Т, ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором № 103809124 від 24 березня 2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»), та відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача.
24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» як «клієнтом», та позивачем, як «фактором» було укладено договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно додатку № 1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 103809124 від 24 березня 2021року.
Згідно додатку № 1 до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 29032,15 грн., з яких:
-заборгованість за тілом кредиту становить 6654 грн.;
-заборгованість за відсотками становить 22378,15 грн.
У зв`язку з порушеннями відповідачем умов кредитного договору № 103809124 від 24 березня 2021 року, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасної сплати кредитних коштів у відповідності до договору №103809124 від 24 березня 2021 року, за ним утворилась заборгованість в розмірі 29032,15 грн., яка складається з: 6654 грн. заборгованості за кредитом, 22378,15 грн. заборгованості за відсотками, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, судові витрати в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2025 року позов ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості задоволено. 
Постановлено стягнути з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ»  заборгованість за договором про споживчий кредит № 103809124 від 24 березня 2021 року в розмірі 29032,15 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6654 грн., заборгованість за відсотками становить 22378,15 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн., а всього 37454 (тридцять сім тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 55 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 не надано суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також належних та допустимих доказів в спростування його доводів, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити, оскільки відповідачем порушено умови вищезазначеного договору, та не виконано взятих на себе зобов`язань.
Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про задоволення витрат на професійну правничу допомогу заявлену позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням суду, представник  ОСОБА_1  - адвокат Сікорський М.М., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість вказаного судового рішення, порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду змінити. Стягнуту з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 103809124 від 24 березня 2021 року в розмірі 10400 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000 грн., заборгованість за відсотками 2400 грн. Крім того, стягнути з позивача на користь ОСОБА_1  судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до зазначених умов договору, кредит надавався ОСОБА_1 строком на 30 днів ( з 24 березня 2024 про 23 квітня 2021 року) на загальну суму 10400 грн та за відсутності додаткової угоди, продовження строку користування кредитом не відбулось. Докази, які свідчать про подальше узгодження та продовження сторонами істотних умов кредитування, пролонгація договору відсутні та матеріали справи їх не містять.
Апелянт зазначає, що відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Окрім цього, аналогічні правові висновки підтверджені постановами у справах № 296/10217/15 від 07.07.2020, № 912/1120/16 від 04.02.2020, № 910/18943/20 від 27.07.2021.
Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам статті 1048 ЦК України.
Таким чином, виходячи з умов договору та розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 23 квітня 2021 року (дата закінчення строку кредитування) заборгованість по процентам за користування кредитом становить 2400 грн., а тому з ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти на загальну суму 10400 грн. з яких: тіло кредиту 8000 грн., проценти за користування кредитом 2400 грн.
Апелянт, вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до апелянта від первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» до останнього кредитора ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», відповідно не довів перехід права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», тобто не довів перехід права вимоги на кожному етапі такої передачі, що є їх процесуальними обов`язками.

Узагальненні доводи інших учасників справи
На вказану апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» ( яке 01 липня 2025 року перейменоване на ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС») подало відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн, понесені за складання відзиву на апеляційну скаргу.
Зазначає, що договір був укладений з власного волевиявлення відповідача, спірний договір був підписаний відповідачем особисто, в повному розумінні умов кредитування, які повною мірою є прописаними в самому договорі, з якими відповідач був ознайомлений. Тобто, згідно пункту 6.3. договору приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому.
Позивач вважає, що у спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів, а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 30 днів (строк початкового кредитування) + 90 днів (30 днів продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах + 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах). Умовами договору про споживчий кредит № 103809124 від 24 березня 2021 року сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. 
Зазначає, що відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги в цій частині. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, відповідач суду не заявив. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначених кредитним договором, ані перед первісними, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надав.
Зауважує, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним договором у ТОВ «ФК`СОЛВЕНТІС», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Відтак, позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Отже, позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. 
До позовної заяви позивачем було додано належні документи, які підтверджують факт відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит № 103809124 від 24 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 : спочатку від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а згодом від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ТОВ “ФК «ПІНГ ПОНГ». Надані докази є достатніми для підтвердження факту набуття позивачем прав вимоги як новим кредитором. 
Зазначає, що відповідно до пункту 6.2.3. договору відступлення прав вимоги № 05Т від 29 липня 2021 року права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. 
Пунктом 1.3. договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року права грошової вимоги вважаються відступленими ТОВ “ФК «ПІНГ ПОНГ» в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу права вимоги до ТОВ “ФК «ПІНГ ПОНГ» останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку ТОВ “ФК «ПІНГ ПОНГ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» або підписання будь-яких документів. 
Крім того, предметом розгляду у даній справі є виключно питання щодо стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 103809124 від 24 березня 2021 року. Таким чином, питання щодо дійсності або недійсності договору відступлення прав вимоги № 05Т від 29 липня 2021 року та договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року не відноситься до предмета доказування у справі, та не має правового значення для її вирішення. 

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України та враховуючи, що рішення суду постановлене у справі з ціною позову 29032,15 грн, яка є меншою ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи. 
Згідно частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалено за відсутності учасників справи, повне судове рішення складено 08 серпня 2025 року, датою ухвалення рішення є 08 серпня 2025 року.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Фактичні обставини справи
Із матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 103809124 , за яким ТОВ «МІЛОАН» перерахувало кредитні кошти на картковий рахунок відповідача в сумі 8000 грн.
В зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, за розрахунком ТОВ «МІЛОАН», станом на 16 липня 2021 року у  ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит № 103809124 у розмірі 29032,15 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6654 грн., заборгованість за відсотками становить 22378,15 грн. (а.с. 15).
29 липня 2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №05Т, ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором № 103809124 від 24 березня 2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»). 
24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ “ФК «ПІНГ ПОНГ» було укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого та згідно додатку № 1 до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 103809124 від 24 березня 2021року.

Позиція апеляційного суду
Обставини укладення з ТОВ «МІЛОАН» 24 березня 2021 року договору про споживчий кредит № 103809124 відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечував.
Водночас, заперечуючи проти задоволення вимог позивача про стягнення боргу у розмірі 29032,15 грн., ОСОБА_1 визнав, що заборгованість складає 10400 грн., яку він просив стягнути з нього на користь позивача, посилаючись на те, що позивач не мав права нараховувати відсотки понад строк кредитування 30 днів.

Колегія суддів не може погодитися з цими твердженнями, з огляду на таке. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 627 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).
Судом встановлено, що за умовами електронного договору №103809124 про надання споживчого кредиту від 24 березня 2021 року (далі – Договір), ТОВ «МІЛОАН» надало ОСОБА_1 кредит у сумі 8 000 грн. (пункт 1.2. Договору), строком на 30 днів. 
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 23 квітня 2021 (пункт 1.4. Договору). 
Відповідно до пункту 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2400 грн., які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6. Договору). 
У пункті 2.2.3. Договору зазначено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена пунктом 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в пункті 1.5.2. процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного пунктом 1.3., запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену в пункті 1.6. Договору. Якщо визначена пунктом 1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно пункту 2.3.1.2. продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно пункту 1.6. Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.
За пунктом 2.3.1. Договору продовження вказаного в п. 1.3. Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином:
2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.com.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту
наведені у таблиці нижче:
Строк продовження, днів	максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту	
3	3.00	
7	5.00	
15 	10.00	

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. 
Згідно з пунктом 2.3.1.2 Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. 
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. 
Зазначеним пунктом також передбачено, що користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Отже період нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування, тобто 30 + (3/7/15 днів (пільгової пролонгації) + 60 днів (пролонгація на стандартних умовах), відповідає умовам пункту 2.3.1. вказаного Договору.
Позивачем наданий розрахунок заборгованості, який узгоджується з умовами Договору і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача за цим договором.
Апеляційний суд погоджується з нарахованим позивачем загальним розміром заборгованості по тілу кредиту та процентам в сумі 29032,15 грн.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про нарахування позивачем процентів поза строками кредитування є необґрунтованими та такими, що суперечать умовам договору.
Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач належним чином взяті на себе кредитні зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 16 липня 2021 року утворилася заборгованість за тілом кредиту та процентами в сумі 29032,15 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. 
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що "принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс".
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.
Суд першої інстанції правомірно врахував наведені позивачем розрахунки заборгованості та обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, взяті кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована відповідачем, а тому стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 103809124, у розмірі 29032,15 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6654 грн., заборгованість за відсотками становить 22378,15 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів набуття права вимоги за спірним кредитним договором, колегія суддів не приймає до увагу, оскільки вони суперечать вимогам апелянта про часткове задоволення позовних вимог на суму 10400 грн.
До того ж, обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості по вказаному кредитному договору ТОВ «ФК «ПІНГ- ПОНГ» посилалось на те, що набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за умовами якого, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за вищезазначеним кредитним договором. 
На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «ФК «ПІНГ- ПОНГ» надало копію Договору відступлення прав вимоги №05Т, укладеного 29 липня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», та копію договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року ТОВ «ФК «ПІНГ- ПОНГ» з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу позивач додав, як заперечення на доводи апелянта, копії реєстрів прав вимог до вказаних договорів, в тому числі, за спірним кредитним договором № 103809124 від 24 березня 2021 року.
В постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 521/1573/14-ц зазначено, що документами, які засвідчують права (вимоги), що передаються новому кредиторові, можуть бути договір або інші документи, які підтверджують факт виникнення та існування зобов`язальних правовідносин між первісним кредитором та боржником, платіжні й інші фінансові документи.
Враховуючи викладене та оцінюючи зазначені вище докази, колегія суддів вважає, що докази по справі у їх сукупності є достатніми для встановлення факту набуття позивачем права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Щодо витрат на правничу допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» просило стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді в розмірі 6000 грн.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в апеляційному суді ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» надало: копію договору №43657029 від 01 листопада 2024 року про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію додаткової угоди № 103809124 від 03 березня 2025 року, копію детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Білецьким Б.М. згідно договору №43657029 від 01 листопада 2024 року та додаткової угоди до нього, копію акту від 08 липня 2025 року про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги).
За змістом наданих документів вбачається, що правнича допомога надана на загальну суму 6 000 грн, за аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів, 1 година – 750 грн, правовий аналіз обставин спірних правовідносин, 1,5 години – 2250 грн, складення відзиву на апеляційну скаргу, 3 години – 3000 грн. 

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено: Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства (пункт 40) … 
… При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України) (пункт 43).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).»
Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу за подачу відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення правничої допомоги, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6000 грн. таких витрат.
Водночас, враховуючи, що апеляційна скарга відповідача залишена апеляційним судом без задоволення, витрати за сплату судового збору при подачі апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2025 року - без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (код ЄДРПОУ 43657029) 6000 (шість тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	І.В. Лівінський	
Судді	Т.Б. Кушнірова	

О.О. Ямкова

Повне судове рішення складено 08 серпня 2025 року.