Справа № 138/203/25
Провадження № 22-ц/801/1316/2025
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2025 року	Справа № 138/203/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,
за участі секретаря судового засідання Литвин Ю.О., представника ПП «Серебрійське» - адвоката Горбового В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Серебрійське» на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Серебрійське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Летичів-Агро», про розірвання договору оренди землі, 

в с т а н о в и в :
У січні 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПП «Серебрійське» про розірвання договору оренди землі, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.07.2016 між нею, як власником земельної ділянки, та відповідачем було укладено договір оренди землі з кадастровим номером 0522685700:01:000:0061, загальною площею 2,8014 га, в тому числі рілля 2,8014 га, яка розташована в с. Серебрія Могилів-Подільської територіальної громади Вінницької області на 10 років. Умовами договору зокрема встановлено, що орендар зобов`язаний сплатити орендну плату до 1 січня поточного року, проте, в порушення вказаних умов договору, відповідач орендну плату за 2023 рік сплатив лише 30.07.2024, а за 2024 рік орендна плата станом на день звернення до суду з даним позовом не сплачена. Вказане свідчить про систематичну несплату відповідачем орендної плати на умовах, визначених договором, що є істотним порушенням його умов. Також вказує на відсутність виконання орендарем нормативно-грошової оцінки для правильного нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою, що також є підставою для розірвання договору. За таких підстав, з урахуванням положень ст. 651 ЦК України, п. «д» ст. 141 ЗК України, просить розірвати укладений між сторонами договір оренди землі від 25.07.2016. 
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2025 року позов задоволено частково.
Розірвано договір оренди землі, укладений 25 липня 2016 року, між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Серебрійське» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0522685700:01:000:0061, загальною площею 2,8014 га, в тому числі рілля 2,8014га.
Стягнуто з Приватного підприємства «Серебрійське» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 211 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень 20 коп.
Не погоджуючись з такими рішеннями суду, ПП «Серебрійське» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Зазначає, що системність несвоєчасної виплати орендної плати є істотним порушенням умов договору та відповідно є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.
02 липня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду було залучено до участі у справі ТОВ «Летичів-Агро» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.
До початку судового засідання від ОСОБА_1 на електронну пошту Вінницького апеляційного суду надійшло дві заяви, в одній з яких вона просить суд розглянути справу за наявними матеріалами та задовольнити апеляційну скаргу, а в іншій заяві просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522685700:01:000:0061, площею 2,8014 га, що розташована у с. Серебрія Могилів-Подільського району Вінницької області, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 13).
25.07.2016 між ОСОБА_1 та ПП «Серебрійське» укладено Договір оренди землі, терміном на 10 років. Об`єктом договору є земельна ділянка загальною площею 2, 8014 га, в тому числі рілля 2,8014 га, кадастровий номер 0522685700:01:000:0061 (а.с. 11-12).
22.12.2016 сторони підписали Акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду (а.с 14).
Право оренди на вказану земельну ділянку зареєстроване за відповідачем рішенням державного реєстратора 33440648 від 16.01.2017, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктами 8-10 договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4,5% вартості земельної ділянки, що складає у грошовій формі: рілля – 5 121,54 грн, багаторічні насадження – грн, або натуральній формі на вказану суму. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься у такі строки один раз на рік не пізніше 01 січня наступного року (а.с. 11).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПП «Серебрійське» неодноразово порушувало умови договору оренди землі, а саме систематично не сплачувало орендну плату в повному обсязі, та у строки, визначені договором, а саме в 2023 та 2024 роках, що підпадає під дію пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та є самостійною і достатньою підставою для розірвання договору оренди землі від 25.07.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Серебрійське».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною другою статті 409 ЦК України встановлено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата  за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Орендна плата  може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.
Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати ( ст.24 Закону).
Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і щодо несплати орендної плати.
Результат аналізу зазначених норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення вже може свідчити про систематичність.
Отже, відповідно до статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Систематична несплата орендної плати підпадає під дію пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та є самостійною і достатньою підставою для розірвання договору оренди землі.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року по справі № 918/391/23.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, договором від 25.07.2016 року, укладеного між сторонами, визначено, що орендар сплачує орендну плату в розмірі 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та вноситься орендарем у строк не пізніше 01 січня наступного року.
Матеріалами справи достовірно встановлено, що сплата орендної плати на виконання умов договору за 2023 рік була здійснена відповідачем 29.07.2024, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку позивача за період з 09.09.2021 по 11.12.2024 та відомістю про нарахування коштів від 29.07.2024 (а.с. 19, 43). 
Орендна плата за 2024 рік була сплачена відповідачем 19.02.2025, тобто вже після звернення позивача з даним позовом до суду, що підтверджується відомістю про рух коштів по рахунку позивача за період з 11.12.2024 по 15.01.2025 та відомістю про нарахування коштів № 2502195570 (а.с. 19 зворотній бік, 44).
Доводи апелянта про те, що між сторонами була усна домовленість щодо виплати орендної плати за 2023 рік пізніше встановленого договором строку, апеляційний суд оцінює критично, оскільки позивачка категорично заперечує щодо таких домовленостей, а відповідачем доказів на підтвердження факту усної домовленості з позивачкою суду не надано.
Також безпідставними є твердження апелянта про те, що сам лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за 2023 рік не може свідчити про систематичне невиконання умов договору, оскільки з матеріалів справи чітко прослідковується, що за 2023 рік ОСОБА_1 отримала орендну плату лише у липні 2024 року, тобто більше як через пів року після граничного терміну для сплати орендарем орендної плати, за 2024 рік також орендна плата була сплачена лише після подання орендодавцем позовної заяви про розірвання договору оренди, а саме в лютому 2025 року, тобто також з пропуском терміну для сплати орендної плати.
Вказане свідчить про систематичність несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, належної позивачці на праві власності, адже закон покладає обов`язок своєчасного внесення орендної плати на рахунок орендодавця саме на орендаря.
Разом з тим, апеляційний суд не бере до уваги подані ОСОБА_1 на електронну пошту Вінницького апеляційного суду заяви, оскільки вони суперечать одна одній, зокрема в одній заяві позивачка просить задовольнити апеляційну скаргу, тоді як в іншій заяві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Крім того, вказані заяви подані без накладання кваліфікованого електронного підпису, що підтверджується актом № 198/25 від 30.07.2025 року. 
       Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо наявності форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення від відповідальності з огляду на таке.
Частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» містить невичерпний перелік обставин, що можуть бути визнані форс-мажорними (обставинами непереборної сили), до яких належить в тому числі введення воєнного стану на території України.
Разом з тим одне лише передбачене законом введення воєнного стану не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану, унеможливлює виконання конкретного договору.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПП «Серебрійське» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Серебрійське» залишити без задоволення.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30 липня 2025 року.

Суддя-доповідач:                           В.П. Рибчинський
Судді:                                                         Л.О. Голота 
                                                                С.Г. Копаничук