ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/44048/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 серпня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в якому просила:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.08.2023 № 262640003581 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_3 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_3 до страхового стажу період роботи з 04.09.1978 по 30.08.1980, з 23.04.1984 по 14.05.1988, з 08.08.1988 по 09.04.1990, з 10.04.1990 по 22.06.1992 та з 01.11.1993 по 31.12.1997 відповідно до записів трудової книжки, призначити та виплатити позивачці пенсію за віком, починаючи з 16.08.2023.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що 16.08.2023 ОСОБА_2 звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про призначення пенсії за віком. До заяви позивачкою додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, диплом НОМЕР_1 від 04.07.1985, трудову книжку (копія), довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3006-5002899405 від 07.08.2023, заяву про відсутність громадянства держави-окупанта від 16.08.2023.
Рішенням від 24.08.2023 № 262640003581 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовлено позивачу в призначенні пенсії. Підставою для відмови стали обставини недостатності трудового стажу для її призначення, а саме замість 28 років наявний трудовий стаж складає 22 роки 1 місяць. Заявнику вказано, що необхідний трудовий стаж для виникнення права на пенсію за віком становить 28 років.
Згідно з розрахунком трудового стажу ОСОБА_4 відповідачем зараховано наступні періоди:
09.03.1981 по 08.03.1984 - догляд за дитиною до 3 років;
25.12.1986 по 24.12.1989 - догляд за дитиною до 3 років;
01.01.2004 по 28.02.2014.
Всього 22 роки 1 місяць.
Не враховано період навчання у Ташкентському ордена Дружби народів політехнічному інституті ім. Беруні (1979 - 23.06.1985), оскільки позивачкою не надано документ, що посвідчує зміну прізвища з " ОСОБА_1 " (рос.) на " ОСОБА_1 " та не враховані записи трудової книжки, оскільки не долучено оригінал трудової книжки, а надано скановану копію з копії трудової книжки.
Не погоджуючись із вказаним рішенням управління Пенсійного фонду, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
За приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За положеннями статті 26 Закону України № 1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. 
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Наведене кореспондується з положенням частини другої статті 24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Як вбачається з документів, долучених до позовної заяви, позивачка мешкала та працювала на території АР Крим (копія паспорту, копія картки фізичної особи - платника податків, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи). Зареєстроване місце проживання позивачки - АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання - АДРЕСА_2 .
Враховуючи, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою, суд приймає доводи позивачки, що вона не має можливості підтвердити свій трудовий стаж показами свідків, а також надати оригінал трудової книжки, яка залишилася на останньому місці роботи на території АР Крим до окупації. 
Зі свого боку, відповідач не надав пояснень суду та не навів у рішенні про відмову у призначенні пенсії за віком підстав неврахування обставин неналежного подання документів позивачкою, які не залежать від заявниці.
Як вбачається з копії трудової книжки, позивачка працювала у наступні періоди:
з 04.09.1978 по 30.08.1980 - ПМК трест «Узбекшахстрой»;
з 23.04.1984 по 14.05.1988 - інженер відділу приймання робіт;
з 08.08.1988 по 09.04.1990 - працювала в кооперативі на посаді економіста;
з 10.04.1990 по 22.06.1992 - бухгалтер у розрахунковому відділі;
з 01.11.1993 по 01.01.1997 - мед.реєстратор у санаторії «Орленок» АР Крим.
Записи трудової книжки містять відмітку про зміну прізвища з « ОСОБА_1 » (рос.) на « ОСОБА_1 », відповідні номери приказів роботодавців та дати прийняття на роботу та звільнення позивачки.
Також суду пред`явлено відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_4 за період з січня 1998 по грудень 2014 рік, згідно з яким сплата страхових внесків здійснювалась з січня 1998 року по лютий (включно) 2014 року та копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 НОМЕР_2 від 20.12.1980.
Наведені у спірному рішенні відповідача обставини не вказують на порушення порядку заповнення трудової книжки та не покладають на позивача будь-які обов`язки щодо додаткового підтвердження факту праці у спірний період й не можуть стати підставою для настання негативних наслідків для громадянина України під час реалізації права на пенсію за віком.
Так, згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), на працівника покладено обов`язок при працевлаштуванні подавати трудову книжку, оформлену відповідно до законодавства.
Пункт 2.4. Інструкції передбачає, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (пункт 2.8. Інструкції).
Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством тощо (Положення про Пенсійний фонд України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280.
Відповідно до п. 4.2. Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.
Виходячи з системного аналізу наведених норм права вбачається, що на органи Пенсійного фонду покладено обов?язок доказування належного трудового та страхового стажу заявників. Проте, відповідачем будь-яких дій для уточнення даних щодо обрахунку страхового стажу позивачеві не вчинено, що звужує права особи та має для неї певні негативні наслідки. Наведений висновок суду базується на спірному рішенні відповідача, яке не містить таких вказівок та прийнято через 5 робочих днів з дня звернення заявниці.
З приводу зарахування до страхового стажу періоду навчання в Ташкентському ордена Дружби народів політехнічному інституті ім. Беруні з 01.09.1979 по 23.06.1985 суд виходить з наступного.
Так, суду пред?явлено копію диплому НОМЕР_1 від 04.07.1985, що підтверджує навчання ОСОБА_8 у Ташкентському ордена Дружби народів політехнічному інституті ім. Беруні з 01.09.1979 по 23.06.1985 за спеціальністю «Промислове та цивільне будівництво», кваліфікація - інженер-будівник.
Відповідно до пункту «д» статті 56 Закону № 1788-12 навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі належить до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.
Як зазначалося судом вище, суду також пред?явлено копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 НОМЕР_2 від 20.12.1980, а копія трудової книжки № НОМЕР_3 містить запис про зміну прізвища з « ОСОБА_1 » (рос.) на « ОСОБА_1 ».
Наведені документи приймаються судом як належні докази підтвердження навчання позивачки у вищому навчальному закладі у період з 01.09.1979 по 23.06.1985. Протилежного суду не наведено.
Надаючи оцінку доказам позивачки щодо належного підтвердження страхового стажу для оформлення пенсії за віком суд зазначає, що записи у копії трудової книжки містять періоди та місце роботи ОСОБА_4 , дати та номери наказів про прийняття та звільнення з роботи, назву посад позивачки. Будь-яких зауважень щодо записів у копії трудової книжки рішення відповідача не містить.
З огляду на позицію Верховного Суду, висловлену у рішенні від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, що на особу не може бути покладено тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці чи інших офіційних документах, а також враховуючи статус позивачки як внутрішньо переміщеної особи, який обумовлює обставини неможливості подання документів в оригіналі, суд приймає позицію позивачки щодо належного підтвердження страхового стажу, необхідного для оформлення пенсії за віком.
Підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що бездіяльність відповідача та обрахунок пенсії за віком виходячи із трудового стажу (22 роки 01 місяць) не відповідає критеріям, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України.
За наведеного, відповідачем протиправно не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_4 період навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1979 по 23.06.1985 та не з`ясовано обставин щодо належного врахування до страхового стажу періодів праці позивачки з 04.09.1978 по 30.08.1980, з 23.04.1984 по 14.05.1988, з 08.08.1988 по 09.04.1990, з 10.04.1990 по 22.06.1992 та з 01.11.1993 по 31.12.1997. 
Разом з тим, позивачка не просить врахувати строк навчання до страхового стажу, а просить врахувати тільки наявний у трудовій книжці стаж роботи, а тому належним захистом порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.08.2023 № 262640003581 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_4 трудовий стаж за період з 04.09.1978 по 30.08.1980, з 23.04.1984 по 14.05.1988, з 08.08.1988 по 09.04.1990, з 10.04.1990 по 22.06.1992 та з 01.11.1993 по 31.12.1997, призначити та виплатити пенсію за віком, починаючи з дати звернення до ПФУ - 16.08.2023.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                                          Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      О.В.Епель

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк