ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/32516/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2025 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Штульман І.В.
суддів:                     Аліменка В.О.,
                                        Черпака Ю.К., -
при секретарі                    Красновій О.Р.,                                        
          за участю: заявника ОСОБА_1 ,  а також Гайового К.Д.,- представника відповідача-
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфереції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року про відмову в забезпеченні позову по справі №640/32516/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та скасування вимоги, -                                        
                                                  В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві) про:
- визнання бездіяльності ГУ ДПС у м. Києві, що полягає у не прийнятті рішення про списання недоїмки, штрафних санкцій, пені протиправною та зобов`язання прийняти рішення про списання недоїмки, штрафів та пені із єдиного внеску за період з 01 січня      2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» №592-ІХ від 13 травня 2020 року, що передбачені пунктом 915 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI);
- визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у м. Києві від 09 листопада 2020 року №Ф-3005-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 57430,94 грн.
Одночасно з позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, просив суд:
- зупинити дію вимоги ГУ ДПС у м. Києві від 09 листопада 2020 року №Ф-3005-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 57430,94 грн;
- заборонити ГУ ДПС у м. Києві пред`являти до виконання вимогу від 09 листопада 2020 року №Ф-3005-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 57430,94 грн до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за його позовом до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2021 року у справі було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, справа №640/32516/20 надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року справу №640/32516/20 прийнято до провадження суддею Леонтовичем А.М. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
05 липня 2024 року, через підсистему «Електронний суд», позивачем ОСОБА_1 (далі - заявник) до Київського окружного адміністративного суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив суд першої інстанції до набрання законної сили рішенням у справі №640/32516/20:
- зупинити дію вимоги ГУ ДПС у м. Києві №Ф-3005-17 (незалежно від доданих до цього номера букв, інших позначок чи абревіатур) про сплату боргу (недоїмки), пред`явлену ОСОБА_1 
- зупинити стягнення ким би воно не здійснювалось по податковій вимозі №Ф-3005-17 (незалежно від доданих до цього номера букв, інших позначок чи абревіатур) про сплату боргу (недоїмки), пред`явлену ОСОБА_1 .
Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову обґрунтована тим, що в разі не вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії вимоги №Ф-3005-17 (незалежно від доданих до цього номера букв) та зупинення стягнення на підставі цієї вимоги, розмір боргу буде стягнуто із його доходів та перераховано до державного бюджету України, що унеможливить виконання рішення суду у цій справі і фактично зведе нанівець можливість ефективного захисту його прав і інтересів та їх поновлення. З урахуванням значного дефіциту державного бюджету через війну, повернення таких коштів фактично не здійснюється.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заява не містить посилання на беззаперечні мотиви, з яких позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано, у чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть при цьому понесені ОСОБА_1 . У поданій заяві про вжиття заходів забезпечення позову не наведено також будь-яких конкретних даних, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому.
Не погоджуючись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду                  від 24 липня 2024 року, ОСОБА_1 (далі - апелянт) звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про вжиття заходів забезпечення позову у повному обсязі. 
Апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції вказав на «можливе» примусове виконання оспорюваної вимоги. Проте, судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що відповідач, на думку заявника, нехтуючи вимогами абзацу десятого частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI, користуючись тим, що судовий розгляд здійснюється роками, вже пред`явив до виконання вимогу №Ф-3005-17 до територіального органу Державної виконавчої служби. Також, апелянт зазначає, що відповідач перевищив свої повноваження та у вимозі №Ф-3005-17 добавив букву «У», чим надав державному виконавцю привід сумніватися у оспорюванні ОСОБА_1 недоїмки з Єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) і вимоги про її сплату, оскільки державний виконавець розцінив вимогу під №Ф-3005-17 з доданою буквою «У», як нову вимогу з новими реквізитами. 
На думку ОСОБА_1 , судом першої інстанції не було надано належної оцінки його доводам і наданим на їх підтвердження документам про наявність вже відкритого виконавчого провадження №74015361 з виконання оспорюваної ним вимоги, в межах даного виконавчого провадження вже здійснюються виконавчі дії: винесена постанова від                05 лютого 2024 року про стягнення оспорюваної у даній справі суми за рахунок заробітної плати, вже утримуються грошові кошти, крім того, накладений арешт на рахунок ОСОБА_1 з якого здійснюється списання грошових коштів, що підтверджується випискою.
Відповідачем ГУ ДПС у м. Києві подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що ОСОБА_1 не було подано до контролюючого органу доказів про те, що ним оспорено податкову вимогу №Ф-3005-17 від 09 листопада 2020 року, а отже в обліковій картці платника ОСОБА_1 наявний податковий борг з Єдиного соціального внеску. Добросовісний платник повинен проявляти інтерес та належним чином реалізовувати надані йому  права та обов`язки. Позивач своєю бездіяльністю самостійно спричинив настання негативних наслідків для себе. Вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку та прийняв  обґрунтоване рішення про відмову у забезпеченні позову. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року про відмову у забезпеченні позову по справі №640/32516/20 і відразу витребувано вказану справу із зазначеного суду першої інстанції.
15 травня 2025 року дана справа №640/32516/20 надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року вказану справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 18 червня 2025 року.
В зв`язку з відпусткою члена колегії суддів, розгляд справи було відкладено на           09 липня 2025 року.
06 липня 2025 року від  заявника ОСОБА_1 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява про відвід головуючого судді по даній справі.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Штульман І.В. відмовлено.
18 липня 2025 року заявник ОСОБА_1 надав до Шостого апеляційного адміністративного суду чергову заяву про відвід від розгляду його апеляційної скарги всієї колегії суддів (без зазначення прізвищ імен та по батькові).
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід всієї колегії суддів (без зазначення прізвищ, імен та по батькові) від розгляду його апеляційної скарги на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року про відмову в забезпеченні позову за заявою ОСОБА_1 по справі №640/32516/20 - відмовлено.  
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
За приписами частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу. 
Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. 
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня         1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. 
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, заявника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року про відмову в забезпеченні позову, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду відмічає, що питання щодо наявності/відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у кожному конкретному випадку вирішується на підставі наданих заявником належних і допустимих доказів, які підтверджують викладені ним доводи у заяві про забезпечення позову.
Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів позивача, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Твердження про очевидність порушення до розгляду справи по суті, яке фактично ґрунтується на тих самих аргументах, які покладені в підстави позову, є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому, застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виняткових випадках.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу на те, що твердження ОСОБА_1 , які викладені ним у заяві про забезпечення позову, фактично зводяться до надання оцінки протиправності дій відповідача щодо винесення ним податкової вимоги №Ф-3005-17 (з буквою «У») від 09 листопада 2020 року.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що відмовляючи в даному випадку, у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правомірно зазначив, що саме по собі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом без наведення позивачем обставин, які обґрунтовано свідчать про неможливість відновлення прав та інтересів у разі задоволення позову не є беззаперечним свідченням настання тяжких негативних наслідків для ОСОБА_1 та, відповідно, не свідчить про наявність обставин, за яких допускається вжиття заходів забезпечення позову.
Аргументи ОСОБА_1 про протиправність дій виконавчої служби про не взяття до уваги ухвалу суду про відкриття провадження у справі №640/32516/20 не можуть слугувати підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки виконавча служба не є стороною у даній справі.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу ОСОБА_1 , що у разі, якщо державним виконавцем здійснюються протиправні дії, апелянт не позбавлений можливості оскаржити їх в судовому порядку. 
При таких обставинах, заявником ОСОБА_1 не доведено необхідність вжиття    24 липня 2024 року заходів забезпечення позову на час подання ним повторної заяви про забезпечення позову до суду першої інстанції 05 липня 2024 року, з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, а отже, ухвала Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року про відмову в забезпеченні позову прийнята правомірно.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2024 року по справі №600/4144/22-а та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС  України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
 Крім того, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу на те, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня        2020 року по справі №640/32516/20 вже було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за його позовом до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу. Вказана ухвала  набрала законної сили 23 грудня      2020 року та в апеляційному порядку ОСОБА_1  не оскаржувалася.
          З інформації, що міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження виконавче провадження №74015361 (примусове виконання вимоги ГУ ДПС у м. Києві від    09 листопада 2020 року №Ф-3005-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 57430,94 грн) є завершеним. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки ухвала суду першої інстанції ухвалена судом першої інстанції з додержанням норм права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Вимога ОСОБА_1 про  постановлення окремої ухвали може бути вирішена при ухваленні судового рішення по суті заявлених ним позовних вимог відповідно до положень статті 249 КАС України.          
Керуючись статтями 243, 310, 315, 316, 321, 322, 324, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                                  ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року про відмову в забезпеченні позову по справі №640/32516/20 за заявою ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            І.В. Штульман

Судді:                                                                                В.О. Аліменко
                                                                                          
                                                                                          Ю.К. Черпак