РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/1820/25
Провадження № 22-ц/4815/883/25

       Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  

судді-доповідача - Шимківа С.С.,
суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В., 

учасники справи:
позивач         – Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія 
                "Ейс",
відповідач         – ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 31 березня 2025 року (ухвалене у складі судді Красовського О.О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

в с т а н о в и в :

       28.01.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
       Позовну заяву обгрунтовано тим, що 16 липня 2021 року між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 165240335 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
       Відразу, після вчинених відповідачем дій щодо підписання даного договору, 16.07.2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало грошові кошти в сумі 15500,00 грн. на його банківську карту № НОМЕР_1 , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.
28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчувався 28 листопада 2019 року.
Згодом, 28.11.2019 року, 31.12.2020 року, 31.12.2021 року, 31.12.2022 року та 31.12.2023 року сторони укладали додаткові угоди, якими продовжували строк дії договору факторингу.
       ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги за кредитним договором № 165240335 від 16.07.2021 року.
       30 жовтня 2023 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 30/1023-01.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 року до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 року від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18986,03 грн.
17 липня 2024 року ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивач уклали договір факторингу № 17/04/2024, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Ейс" відступлено право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.
Відповідач не виконував умови договору належним чином, не повністю сплачував платежі, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість.
Оскільки відсотки за вказаним кредитним договором нараховувалися відповідно до його умов та закону, то вони не підлягають зменшенню.
Просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 165240335 від 16.07.2021 року у розмірі 18 986 грн. 03 коп.; судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.
Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 31 березня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
Рішення суду обгрунтовано тим, що на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01 ще не виникло (не існувало), зобов`язання між первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та боржницею ОСОБА_1 , не було укладено кредитних договорів, тобто, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс», на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. 
Відсутні підстави вважати, що ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року набуло право вимоги до ОСОБА_1 і в подальшому мало право 30.10.2023 року укладати договір факторингу з ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", щодо кредитного договору відповідачки. Також, у ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" не було підстав 17.04.2024 року укладати договір факторингу № 17/04/2014 з ТОВ "ФК "Ейс", щодо відступлення права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 165240335 уклали 16 липня 2021 року.
Не погоджуючись із заочним рішення суду ТзОВ "ФК "Ейс" оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає його таким, що ухвалене із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до положень договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, передача права вимоги здійснюється не за самим договором факторингу, а в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги. Тобто, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року встановлено, що предметом відступлення є право вимоги до ОСОБА_1 ..
Фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.
Реєстр прав вимоги, до якого був включений кредитний договір № 165240335 від 16.07.2021 року, укладений 05.05.2022 року, тобто через десять місяців після укладення кредитного договору.
Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не було майбутнім.
30 жовтня 2023 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 року від ТОВ "Таліон Плюс"" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18986,03 грн.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 17/07/2024 від 17.04.2024 року від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до ТОВ "ФК "Ейс" перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18986,03 грн., що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 17/04/2024 від 17.04.2024 року.
Укладання договору факторингу між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 від 16.07.2021 року не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним.
Право вимоги за кредитним договором № 165240335 від 16.07.2021 року були передані ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" на користь ТОВ "Таліон Плюс" та, у подальшому, позивачу на підставі реєстру, який оформлений належним чином.
Таким чином, суд першої інстанції визнаючи, що право вимоги передається на підставі реєстрів прав вимоги, повинен був також визнати правомірність переходу прав за кредитним договором, включеним до відповідного реєстру та, як наслідок, задовольнити позовні вимоги.
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 6056,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. стягнути з відповідача.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Норма статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Судом встановлено, що 16 липня 2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 165240335 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідно до п.1.1 договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 15 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правил надання грошових коштів у позику. 
Строк дії договору 30 днів (п. 1.7 договору).
Виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 182,50 процентів річних, що становить 0,50 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
Відразу після вчинених дій відповідача, 16.07.2021 р. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало грошові кошти в сумі 15 500 грн. на її банківську картку № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що ОСОБА_1 прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень.
28.11.2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчувався 28 листопада 2019 року.
Згодом, укладенням додаткових угод від 28 листопада 2019 року №19, від 31 грудня 2020 № 26, від 31 грудня 2021 року №27, від 31 грудня 2022 року № 31, від 31 грудня 2023 року № 32 сторони продовжили строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2024 року включно. 
ОСОБА_1 зазначена  боржником за договором №165240335 на загальну суму 16839 грн. 28 коп.
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений Договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 ОСОБА_1 зазначена боржником за договором  №165240335 на загальну суму 18986 грн. 03 коп.
17 квітня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №17/04/24, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові вимоги в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №17/04/24 від 17.04.2024 року,  ОСОБА_1 вказана боржником за договором  №165240335 на загальну суму 18986,03 грн., що також зазначено у виписці з особового рахунку відповідача станом на 30 жовтня 2023 року.
Згідно п. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права,які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором апеляційний суд зазначає наступне.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
Пунктом 1.7 кредитного договору встановлено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту, а саме до 15.08.2021 року.
Строк кредиту - 30 днів зазначено і у заявці на отримання грошових коштів від 16.07.2021 року.
Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.
Отже, встановлені у справі фактичні обставини вказують на те, що у відповідача виникло зобов`язання зі сплати процентів за кредитним договором у розмірі, що розрахований за процентною ставкою за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, та яке згідно з пп. 1.7 договору складає 2325,00 грн., а загальна вартість кредиту 15500,00 гривень.
Із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачем було сплачено ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (первісному кредитору) 24295,00 грн. та ТзОВ "Таліон Плюс" 3651,19 грн. за кредитним договором 165240335 від 16.07.2021 року, що перевищує розмір тіла кредиту та відсотків за користування ним, узгодженими у кредитному договорі. 
Ураховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 512, 526, 638, 1054ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" задовольнити частково.
Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 31 березня 2025 року скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити за безпідставністю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                          Шимків С.С.
Судді:                                                                 Ковальчук Н.М.
                                                                               Хилевич С.В.