УХВАЛА
27 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 322/257/21
провадження № 51-2192 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів:                             ОСОБА_2 ,            ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя від 29 січня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 
24 квітня 2025 року щодо останнього,
встановив:
Захисник ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою на вказані судові рішення, при цьому порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження. В обґрунтування клопотання вказує, що у судовому засіданні апеляційного суду 24 квітня 2025 року було проголошено резолютивну частину ухвали, а повний текст ухвали засуджений отримав лише 03 червня 2025 року, відтак він був позбавлений можливості ознайомитися з мотивами судового рішення та реалізувати його право на касаційне оскарження. 
22 серпня 2025 року між ним та засудженим укладено Договір про надання правової допомоги, після чого з`явилась реальна можливість підготовки обґрунтованої касаційної скарги з урахуванням фактичних та правових обставин. На переконання захисника, проживання засудженого на території можливих бойових дій ускладнювало належне отримання кореспонденції та доступ до правової допомоги. З огляду на викладене просить поновити йому строк на касаційне оскарження.
Дослідивши доводи клопотання та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновкупро відмову у поновленні строку на касаційне оскарження виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Зі змісту наведеної норми слідує, що початок перебігу строку на касаційне оскарження для всіх учасників кримінального провадження, окрім засудженого, який тримається під вартою, законодавець пов`язує лише із однією подією - днем проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Водночас, при вирішенні питання про те, який саме день слід вважати днем оголошення ухвали - день оголошення резолютивної частини чи день оголошення повного її тексту, суд повинен керуватися приписами ст. 376 КПК України.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. 
За змістом ст. 376 КПК України дата оголошення судового рішення безпосередньо пов`язується з датою виходу суду з нарадчої кімнати, яка зазначається у вступній частині ухвали, та з наступного дня розпочинається перебіг строку на оскарження.
За приписами ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК Українипередбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
За сталою практикою Верховного Суду, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були, чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Також, суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Наведені захисником у касаційній скарзі доводи про необхідність поновлення йому строку на касаційне оскарження Верховний Суд не може визнати поважними з огляду на таке.
При вирішенні цього питання Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом трьохмісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Так, оскаржуваною ухвалою апеляційного суду учасникам судового провадження було роз`яснено порядок та строки її оскарження.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску захисником строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить із наступного.
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження захисник 
 ОСОБА_4 наводить обставини проголошення оскаржуваної ухвали, отримання повного тексту засудженим ОСОБА_5 , що жодним чином не впливає на перебіг строку касаційного оскарження для інших учасників кримінального провадження, у тому числі захисника, з огляду на те, що засуджений та захисник є окремими суб`єктами кримінального процесу, кожен із яких наділений самостійним правом на касаційне оскарження судових рішень, з єдиною відмінністю, яка полягає у початку перебігу такого строку, визначеного 
ч. 2 ст. 426 КПК України.
Разом з цим, колегія суддів касаційного суду не може визнати поважною причиною пропуску захисником строку на касаційне оскарження укладення 
22 серпня 2025 року між ОСОБА_4 та засудженим ОСОБА_5 . Договору про  надання правової допомоги останньому, оскільки такий договір укладено майже через місяць після закінчення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.
Окрім того, не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження і посилання захисника на ведення бойових дій на території Покровської селищної територіальної громади, де проживає засуджений ОСОБА_5 , що істотно ускладнило останньому доступ до поштових відправлень та правничої допомоги. 
Адже сам по собі факт введення на території України воєнного стану, не є абсолютно визначеною підставою для поновлення строку. Водночас, Суд звертає увагу, що захисник лише узагальнено вказує про ведення бойових дій на території України, що за його твердженням унеможливлювало підготовку касаційної скарги засудженим, що жодним чином не впливає на можливість надсилання касаційної скарги особою, яка має таке право відповідно до КПК України, в тому числі й захисником.
Інших причин, які завадили захиснику протягом строку на касаційне оскарження звернутися до Суду та, які можна було б визнати поважними, у касаційній скарзі не наведено та колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для поновлення захиснику ОСОБА_4 пропущеного строку на касаційне оскарження  вказаних судових рішень, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.
За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути захиснику ОСОБА_4 , оскільки вона подана після закінчення строку касаційного оскарження та відсутні підстави для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 
29 січня 2024 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 
24 квітня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 , а касаційну скаргу повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                                     ОСОБА_3