ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1695/22  Номер провадження 22-ц/814/1137/25	Головуючий у 1-й інстанції ФАДЄЄВА С. О.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника адвоката Склярова Михайла Миколайовича
на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 01 листопада 2024 року, ухвалене суддею Фадєєвою С.О., 
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В:
У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2021 близько 9:50 год. в районі перехрестя вул. Миколи Кучми та вул. Велика Набережна в м. Кременчуці сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_2 та водія ОСОБА_1 , винуватцем якої судовим рішенням визнано відповідача ОСОБА_1 .
Внаслідок ДТП належний ОСОБА_2 автомобіль «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. Вартість матеріального збитку за висновком експерта дорівнює 268266,65 грн. Вартість залишків після пошкодження автомобіля склала 100991,40 грн. За проведення експертизи ним було сплачено 4950 грн. 
Вказав, що АТ «СГ «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу АР 9382895, укладеним із ОСОБА_1 , позивачу було сплачено 128500 грн. 
Частина матеріальної шкоди у розмірі 38775,25 грн. та розмір франшизи у сумі 1500 грн. залишається невідшкодованою. 
Крім майнової шкоди, вважає позивач, йому була завдана і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу. Після пригоди автомобіль став непридатним для користування, що створило для нього додаткові незручності у повсякденному житті, тривалий час він не мав змоги користуватися ним. Ті життєві питання, які він міг вирішити за допомогою автомобіля, він змушений був вирішувати за допомогою громадського транспорту, що порушило його встановлений уклад життя. Відповідач під час тривалого розгляду справи про адміністративне правопорушення не визнавав себе винним, не зважаючи на очевидність його винних дій, а тому все це його дуже пригнічувало, він отримав душевну травму, втратив душевний спокій. Завдану моральну шкоду оцінює у 50000 грн., що, на його думку, відповідатиме вимогам розумності і справедливості.
Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь завдану майнову шкоду у розмірі 38775 грн. 25 коп., розмір франшизи 1500 грн., моральну шкоду у сумі 50000 грн., 4950 грн. витрат з оплати послуг експерта, 1984 грн. 80 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору та 20000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 01 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану майнову шкоду у розмірі 23265 грн. 15 коп., франшизу у розмірі 900 грн., моральну шкоду у розмірі 6000 грн., витрати з оплати послуг експерта у розмірі 2970 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн. та судовий збір у розмірі 595 грн. 44 коп.
Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у місті Кременчуці Полтавської області повернути позивачу ОСОБА_2 надмірно сплачений згідно дублікату квитанції № P24A68448360D571952 від 20.07.2022 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Дублікат квитанції № P24A68448360D571952 від 20.07.2022 знаходиться у матеріалах цивільної справи № 537/1695/22.
У задоволенні інших вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10601 грн. 92 коп. витрат з оплати послуг експерта.
Рішення суду мотивоване тим, що згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 1133/1134/24-52, яка була призначена ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.05.2023, встановлено, що в діях водія транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з.  НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією, водій ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 шляхом виконання вимог п. 12.4 ПДР. Враховуючи викладене, суд визначив ступінь вини позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 у ДТП у відношенні 40/60, та відповідно стягнув з відповідача на користь позивача кошти пропорційно ступеня встановленої судом вини.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом безпідставно не враховано, що ступінь вини учасників ДТП повинна бути застосована до всієї суми спричинених збитків внаслідок ДТП, а не лише до позовних вимог ОСОБА_2 . 
Окрім того, експертним дослідженням встановлене перевищення ОСОБА_2 дозволеної швидкості руху вдвічі, при дозволеній швидкості руху 50 км/год, експертно визначена швидкість позивача склала 107 км/год, тому внаслідок дій позивача, спрямованих на введення суду в оману щодо обставин події, у відшкодуванні моральної шкоди повинно бути відмовлено.
Дане рішення суду в апеляційному порядку також оскаржив ОСОБА_2 та його представник адвокат Скляров М.М., просили його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційні скарги, які є ідентичними за змістом, мотивовані тим, що суд першої інстанції безпідставно визначив в даній справі ступінь вини позивача та відповідача у відношенні 40/60, оскільки протокол відносно ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення в результаті ДТП не складався та його вина судовим рішенням не встановлена, що потягнуло неправомірне зменшення судом сум стягнутих коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також судових витрат.
Відзиви на апеляційні скарги в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходили.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить автомобіль «Ford Focus», д.н.з.  НОМЕР_1 , 2017 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1, а.с. 11). 
21 серпня 2021 року о 09 год. 50 хв., ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Nissan Rogue», д.н.з.  НОМЕР_2 , на не регульованому перехресті вулиць Миколи Кучми та Великої Набережної в м. Кременчук Полтавської області, в порушення п. 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України не надав перевагу в русі транспортному засобу «Ford Focus», д.н.з.  НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.03.2022, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 28.04.2022, ОСОБА_1 визнано винним  у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1  закрито на підставі ч. 1 п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з висновком експерта № 83, складеним 01.07.2022 за заявою ОСОБА_2 , ринкова вартість колісного транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП, 21.08.2021, складала 268266,65 грн., вартість відновлювального ремонту 305844,87 грн., а тому вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження в ДТП, яка сталася 21.08.2021, дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП та складає 268266,65 грн. Експертом також встановлена вартість автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , після пошкодження в ДТП, яка сталася 21.08.2021 (вартість залишків), складає 100991,40 грн. (т. 1, а.с. 14-18).
27.06.2022 ОСОБА_2 отримав страхове відшкодування у розмірі 128500 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача (т. 1, а.с. 13).
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.05.2023 року призначено у справі комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну екпертизу.
Згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 1133/1134/24-52 в діях водія транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з.  НОМЕР_1   ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією (т. 1, а.с. 229-238).
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у сумі 38775,25 грн, розмір франшизи у сумі 1500 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 4950 грн., завдану моральну шкоду у сумі 50000 грн. та судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору у розмірі 1984,80 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 20000 грн.
Суд першої інстанції, з огляду на висновки експерта за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 1133/1134/24-52, визначив ступінь вини позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 у ДТП у відношенні 40/60 відповідно, в результаті чого прийшов до висновку про часткове задоволення позову, пропорційно ступеню вини у ДТП учасників справи. 
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Згідно зі  ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є утому числі завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11ЦК України).
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.
За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Разом з тим, в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. 
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1961-IV). 
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).
          За правилами ст. 29 Закону № 1961 IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. При цьому, за умовами п. 12.1 ст. 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «СК «ТАС», в якій була застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_1 , 27.06.2022 було виплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 128500 грн.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З експертного висновку № 83 вбачається, що вартість матеріального збитку «Ford Focus», д.н.з.  НОМЕР_1 внаслідок пошкодження в ДТП, яка сталася 21.08.2021, дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП, та складає 268266,65 грн. Вартість даного автомобіля, після пошкодження в ДТП, складає 100991,40 грн.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 81 ЦПК України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц.
Положенням частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх  володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за  наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у  відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 441/756/18.
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі   № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18.
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».
Вина ОСОБА_1 у вчиненні даної ДТП встановлена постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.03.2022, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 28.04.2022, а факт закриття провадження на підставі ст. 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП, тому за приписами ЦК  України він має відшкодувати потерпілому майнову шкоду у розмірі частки своєї вини.
Судом першої інстанції, з огляду на те, що висновок експерта № 1560/1561, який надавався суду в межах справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та досліджувався судом в даній справі, не є однозначним і чітким щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_2 у ДТП, оскільки в ньому з цього питання не наведені альтернативні дані та при проведенні експертизи не бралися до уваги відеозаписи події, тому ухвалою суду від 23.05.2023 у цій справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, призначено комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу (із застосуванням дослідження відеозапису та фототехнічної експертизи). 
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування, та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (частина друга статті 102 ЦПК України).
Згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 1133/1134/24-52 в діях водія транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з.  НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією.
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та його представника адвоката Склярова М.М. щодо відсутності вини позивача у вчиненні ДТП, з огляду на не притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки вказаний факт встановлено висновком експерта, який є належним доказом у даній справі.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності спільної вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яка визначена судом у ступені 40/60 відповідно, а тому прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо відшкодування матеріальної шкоди пропорціно ступеню вини ОСОБА_1 . 
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування позивачу за рахунок відповідача моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).
Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Враховуючи факт завдання значної шкоди транспортному засобу позивача по справі, в тому числі з вини відповідача, позивач зазнав душевних страждань та переживань у зв`язку із пошкодженням власного транспортного засобу. 
Суд першої інстанції, з огляду на встановлений вище ступінь вини ОСОБА_1 прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 6000 грн.
Колегія судів погоджується із судом першої інстанції в тому, що визначений ним розмір відшкодування є розумним, виваженим і справедливим, відповідає обсягу душевних, фізичних та психологічних страждань, ступеню моральних переживань, яких зазнав позивач та ступеню вини ОСОБА_1 .
З огляду на визначений місцевим судом ступінь вини в ДТП кожного учасника справи, колегія суддів погоджується з визначеним судом розподілом судових витрат та розміру франшизи, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , відносно того, що судом безпідставно не враховано, що ступінь вини учасників ДТП повинно бути застосовано до всієї суми спричинених збитків внаслідок ДТП, а не лише до позовних вимог ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, оскільки згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В той же час, правильність виплачених позивачу сум страхового відшкодування, враховуючи принцип диспозитивності, не є предметом розгляду даної справи.
Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про часткосве задоволення позовних вимог.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника адвоката Склярова Михайла Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 01 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий   О.В. Чумак

Судді   Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук