Справа № 991/7578/25
Провадження 2-з/991/27/25

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2025 року                                                                         м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією у складі:
головуючого: Федорова О.В.,
суддів: Задорожної Л.І., Шкодіна Я.В.,

за участю секретаря: Мартиненко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву Держави Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури про забезпечення позову про визнання необґрунтованими активів до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2025 року до пред`явлення цивільного позову до Вищого антикорупційного суду надійшла заява прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Сабади О.М. про забезпечення позову.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2025 для розгляду вказаної заяви визначено колегію суддів у складі головуючого судді Федорова О.В., суддів Задорожної Л.І., Шкодіна Я.В.

1. Зміст заяви

У заяві про забезпечення позову зазначено, що при виконанні повноважень, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч. 5 ст. 290 ЦПК, а також за результатами опрацювання матеріалів Національного агентства з питань запобігання корупції щодо моніторингу способу життя особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою встановлено відомості, що можуть свідчити про набуття суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 та його дружиною, суддею Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_2, необґрунтованих активів.
Так, за твердженням прокурора, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та за їх дорученням третьою особою - ОСОБА_3 (який є рідним братом ОСОБА_1 ), набуто такі активи:
(1) 14.10.2022 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали по частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
(2) 21.11.2022 ОСОБА_3 придбав машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 , площею 13,1 кв.м;
(3) 23.02.2023 ОСОБА_2 придбала машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_2 , площею 13 кв.м.
Водночас, на переконання прокурора ОСОБА_2 станом на дату набуття частки квартири та машиномісця не мала фінансової можливості придбати вказане майно. До того ж, зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_3 є лише номінальним власником одного з машиномісць та другої частки квартири, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки не використовує придбане майно, не здійснює витрати на його утримання та обслуговування, а також, згідно з аналізом відомостей про його законні доходи, був фінансово неспроможним його придбати. Натомість, такі активи були набуті за дорученням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які здійснюють щодо них дії, які тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. 
Відтак, дії спрямовані на набуття частки квартири та машиномісця на третю особу, вчинялися з метою їх приховання від фінансового контролю, адже законні фінансові активи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дозволяли набути таке майно.
Необхідність забезпечення позову заявник пов`язує з тим, що у майбутньому буде подано позов, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову. В обґрунтування цього твердження послався на те, що передбачаючи можливість прийняття судом негативного для відповідачів рішення, вони можуть відчужити належні їм активи, адже поведінка спрямована на приховування активів за рахунок реєстрації на третіх осіб є цілком властива для них.
З урахуванням цього, просить задовольнити заяву та накласти арешт на активи, які є предметом спору, а саме:
- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
- машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .

2. Розгляд заяви

Положенями ч. 5 ст. 153 ЦПК передбачено, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, розглядається судом не пізніше трьох днів з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд може прийняти рішення про розгляд такої заяви без повідомлення відповідача у разі, якщо позивач у заяві наведе у достатньому обсязі дані про те, що внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу.
Прокурор порушує питання про розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення осіб, які можуть отримати статус відповідачів, оскільки у разі їх повідомлення про дату та час розгляду заяви про забезпечення позову, вони, з метою збереження активів, можуть вжити заходів по їх відчуженню на користь інших осіб, що може мати наслідком неможливість виконання заходу забезпечення позову.
Суд враховує, що відповідно до долучених прокурором матеріалів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 упродовж тривалого часу були та лишаються особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, отже, вони добре обізнані з вимогами антикорупційного законодавства, можуть усвідомлювати наслідки можливого пред`явлення позову про визнання активів необґрунтованими, розуміти процедуру виконання судового рішення та звернення стягнення на майно, та в разі повідомлення про дату, та час розгляду заяви про забезпечення, вжити заходів з швидкого відчуження (перереєстрації) таких активів.
За таких обставин суд вважає, що заяву слід розглядати без повідомлення осіб, які можуть отримати статус відповідачів, оскільки їх повідомлення може поставити під загрозу ефективність заходу забезпечення позову.

3. Позиція учасників у судовому засіданні.

Прокурор Сабада О.М. у судове засідання не з`явився. До початку розгляду заяви про забезпечення позову надіслав заяву про розгляд без його участі.
З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість провести розгляд заяви про забезпечення позову без участі сторін та у порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

4. Оцінка та мотиви суду

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
Під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6- 605цс16).
Перелік заходів забезпечення позову наведений у ч. 1 ст. 150 ЦПК. За змістом цієї норми, позов серед іншого забезпечується накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави (п. 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК).
Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, позивач крім обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову відповідно до положень ч. 3 ст. 151 ЦПК повинен навести у достатньому обсязі дані, які дають змогу вважати активи необґрунтованими.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: 
-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 
-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 
-наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 
-ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; 
-запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Такий висновок узгоджується із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
Приписами ч. 4 ст. 290 ЦПК визначено перелік осіб, до яких можуть бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави: до особи, яка, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула у власність активи, зазначені у частині другій цієї статті, та/або до іншої фізичної чи юридичної особи, яка набула у власність такі активи за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або якщо особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
За змістом заяви отримати статус учасників справи можуть ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Відповідно до Указу Президента України №501/2020 від 16.11.2020 ОСОБА_2 призначено на посаду судді Подільського районного суду міста Києва. 
Відповідно до Указу Президента України №7/2020 від 14.01.2020 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Козелецького районного суду Чернігівської області. 
Відповідно до листа №1/761/2024 від 30.09.2024 Подільського районного суду м. Києва, Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.12.2020 №3662/0/15-20 «Про відрядження судді Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 до Подільського районного суду м. Києва» суддя ОСОБА_1 зарахований до штату Подільського районного суду м. Києва для здійснення правосуддя строком на 1 рік з 12.01.2021 по 12.01.2022. 
Рішенням Вищої ради правосуддя від 26.08.2021 №1856/0/15-21 було продовжено на один рік строк відрядження судді Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 до Подільського районного суду м. Києва для здійснення правосуддя строком до 12.01.2023. 
Рішенням голови Верховного Суду від 03.10.2022 №479/0/149-22 строк відрядження судді ОСОБА_1 до Подільського районного суду м. Києва продовжено до 12.01.2024.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.06.2024 №1695/0/15-24 суддю ОСОБА_1 відряджено до Шевченківського районного суду м. Києва для здійснення правосуддя строком на 1 рік з 17.06.2024 по 17.06.2025.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 01.05.2025 №912/0/15-25 строк відрядження судді ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду м. Києва продовжено до 17.06.2026. 
Отже відповідно до п.п. «ґ» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», п. 3 ч. 8 ст. 290 ЦПК ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до актового запису про шлюб від 20.01.2024 №76 Київського відділу державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є рідними братами відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 .
Відповідно до актового запису про шлюб від 07.10.1995 №1695 Відділу реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
За твердженням прокурора ОСОБА_3, за дорученням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набув у власність машиномісце та частки квартиру, оскільки отриманими доказами підтверджується, що ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_5 не мали фінансової спроможності придбати таке майно, з часу набуття права власності особисто його не використовували, не здійснювали витрати на його утримання чи обслуговування. Натомість, таке майно перебуває у фактичному використанні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
До того ж, прокурор наголошує, що оформлення правочинів пов`язаних з набуттям у ОСОБА_2 та рідним братом ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у власність вказаного нерухомого майна, відбувалось із зазначенням значно нижчих від ринкових цін, що свідчить про їх бажання як приховати факт набуття таких активів, так і уникнути необхідність пояснювати законність походження коштів для їх придбання.
Відтак, беручи до уваги надані прокурором пояснення, суд, не надаючи оцінку доведеності тверджень про незаконне набуття активів, яке є предметом під час розгляду позовної заяви по суті, констатує належність суб`єктів, до яких може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави та заяву про його забезпечення.
Прокурором зазначено, що майбутній позов стосуватиметься законності набуття активів, використаних для придбання квартири НОМЕР_5 та двох машиномісць (гаражів) № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , розташованих за адресою: АДРЕСА_2 . 
Ціна майбутнього позову становить 7 323 545 грн 71 коп., що за твердженням прокурора, не перевищує розмірів, встановлених ч. 2 ст. 290 ЦПК.
При цьому, прокурором доведено, що наразі наявні підстави стверджувати, що частина вказаного майна набута ОСОБА_2 особисто за кошти, обґрунтованість походження яких, з огляду на розмір її офіційного доходу, викликають сумніви. Інша ж частина майна придбана ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а самі вони опосередковано вчиняли із цими активами дії, тотожні за змістом праву розпорядження ними.
Зокрема, зміст викладених в заяві доводів, які ґрунтуються на аналізі відомостей про доходи, нараховані та виплачені потенційним відповідачам, фактичних даних про обставини придбання та подальшого використання вищевказаного майна, що вбачається з висновку Національного агентства з питань запобігання корупції за результатом проведення моніторингу способу життя ОСОБА_1 , дають можливість припустити, що активи, які є предметом спору, є необґрунтованими активами. 
Але питання щодо обґрунтованості цього твердження та позовних вимог вирішуватиметься за результатами розгляду справи відповідно до ст. 291 ЦПК.
Доведення цієї обставини згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК дає підстави для вжиття заходів забезпечення позову у цій категорії справ.
Оцінивши аргументи прокурора, наведені у заяві про забезпечення позову та дослідивши матеріали, долучені до заяви, суд погоджується із твердженням прокурора про існування ризику невиконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, адже ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час обіймають посади суддів, що дає підстави вважати, що вони обізнані про положення антикорупційного законодавства, можуть передбачати наслідки задоволення позову, розуміти процедуру виконання судового рішення та звернення стягнення на майно.
Враховуючи наведене, суд вважає, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що потенційні відповідачі з метою збереження активів можуть вжити заходів по їх відчуженню. З урахуванням інформації про рівень їх законних доходів це фактично унеможливить виконання судового рішення про визнання активів необґрунтованими у разі його задоволення.
Відтак, з огляду на існування ризику невиконання судового рішення у разі відчуження активів, беручи до уваги характер майбутнього спору, предмет позовних вимог, передбачені законом види заходів забезпечення позову, суд вважає, що арешт активів, які є предметом майбутнього спору, є доцільним заходом забезпечення позову.
На думку суду, застосування такого заходу забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав потенційних відповідачів та інших осіб, оскільки прокурором не ставиться питання про позбавлення права ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 чи інших осіб вільно володіти чи користуватися такими активами.
Отже, заява про забезпечення відповідає положенням ЦПК, однак безпосередньо питання щодо обґрунтованості доводів прокурора буде вирішуватися за результатами розгляду справи, відповідно до статті 291 ЦПК.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Однак, в даному випадку суд не вбачає підстав для зустрічного забезпечення, оскільки власник не обмежується у праві користування майном, а тому відсутні будь-які збитки, пов`язані із забезпеченням позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву про забезпечення позову про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх вартості в дохід держави - задовольнити.
2. Накласти арешт на активи, які є предметом спору та на праві власності належать: 
2.1. ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , а саме:
- 1/2 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ; 
- машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
2.2. ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , а саме:
- 1/2 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 ; 
- машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .
3. Арешт накладається без заборони користування майном.
4. Копію ухвали про забезпечення позову надіслати заявнику та направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.
5. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили негайно після її проголошення.
6. Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
7. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає розгляду справи.
8. Роз`яснити, що, згідно зі ст. 158 ЦПК, суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи. 

       Головуючий                                                         О. В. Федоров

       Судді                                                                         Л. І. Задорожна 
                                                                       
                Я. В. Шкодін