ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 р. 	Справа № 480/1967/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.05.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, повний текст складено 05.05.25  по справі № 480/1967/25
за позовом                                     ОСОБА_1  
до                                    Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області ,                                    Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Житомирській області від 06 лютого 2024 року № 183450034905 (на штампі зазначено дату ухвалення рішення 06.02.2025 вихідний номер 4740/03-16) про відмову у призначення пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області: повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком з часу виникнення права на призначення пенсії 19.12.2024; зарахувати в стаж для призначення пенсії періоди роботи: 15.08.1984 - 24.10.1986 вчителем в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти; 25.10.1986 - 01.12.1997 вихователем середньої школи №1 Кореневського районного відділу освіти; 01.09.1982 - 04.07.1984 - період навчання в Рильському педагогічному училищі Курської області; 04.08.1985 - 04.08.1988 - період догляду за дитиною ОСОБА_2 до досягнення нею трирічного віку; при обчисленні пенсії врахувати заробіток (дохід) зазначений в архівній довідці від 11.10.2012 №1081 про отримувану заробітну плату за 1987 -1991 роки.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06 лютого 2024 року № 183450034905 про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії періоди роботи: 15.08.1984 - 24.10.1986 вчителем в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти; 25.10.1986 - 01.12.1997 вихователем середньої школи №1 Кореневського районного відділу освіти; 01.09.1982 - 04.07.1984 - період навчання в Рильському педагогічному училищі Курської області; 04.08.1985 - 04.08.1988 - період догляду за дитиною ОСОБА_2 до досягнення нею трирічного віку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком від 30.01.2025 з урахуванням висновків суду по даній справі та прийняти відповідне рішення по суті заяви. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що проживання позивачки на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області не  може  бути  підставою  для  зобов`язання  цього  органу  вчиняти  певні  дії, оскільки  визначальним  фактор  є  визначення  органу,  яким  саме  було прийнято  спірне  рішення,  що  є  предметом  розгляду  у  цій  справі  та  стало підставою для звернення з позовом до суду. Щодо покладених оскаржуваним рішенням зобов`язань в частині зарахування до страхового стажу позивачки спірних періодів її роботи, вказує, що з  01  січня  2023  року російська  федерація  припинила  участь  в  Угоді  про  гарантії  прав  громадян держав-учасниць  Співдружності  Незалежних  Держав  у  галузі  пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Звертає увагу, що необхідний  страховий  стаж  відповідно  до  статті  26  Закону  України  «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік. Відповідно до наданих документів страховий стаж позивачки - 29 років 03 місяці 00 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період трудової діяльності, з 15.08.1984 по 01.12.1997, згідно трудової книжки НОМЕР_1  від  15.08.1984,  період  навчання,  згідно  диплому   НОМЕР_2  від 04.07.1984,  період  догляду  за  дитиною  до  досягнення  нею  трирічного  віку  на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не прослідковується зміна прізвища, так як в довідці про шлюб від 25.11.2021 №А-00566 не проставлений апостиль; періоди  трудової  діяльності,  згідно  довідок  від  17.07.2019  №2989,  №2988,  від 23.08.2019 № 3616, оскільки в документах не проставлений апостиль.
Позивачка по справі не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 30.01.2025 подала заяву через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України, яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів, про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На підтвердження наявного стажу для призначення пенсії позивачкою надані необхідні документи, в тому числі і трудова книжка НОМЕР_3 від 15.08.1984 та уточнюючі довідки про отримувану заробітну плату та здійснені платежі до пенсійного фонду за час роботи в російській федерації, в тому числі надана архівна довідка від 11.10.2012 №1081 про отримувану заробітну плату за 1987-1991 роки для врахування отримуваної заробітної плати для визначення розміру пенсії.
Заява відпрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, за результатами розгляду якої, 06.02.2024 винесено рішення №183450034905 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу – 31 рік. 
Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.02.2024 №183450034905 встановлено, що страховий стаж позивачки становить 29 років 3 місяці 0 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період трудової діяльності, з 15.08.1984 по 01.12.1997, згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 15.08.1984, період навчання, згідно диплому НОМЕР_2 від 04.07.1984, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не прослідковується зміна прізвища, так як в довідці про шлюб від 25.11.2021 №А-00566 не проставлений апостиль; періоди трудової діяльності, згідно довідок від 17.07.2019 №2989, №2988, від 23.08.2019 №3616, оскільки в документах не проставлений апостиль.
Одночасно, рішення містить посилання, що з 19.06.2023 для України припинено дію угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991.
Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06 лютого 2024 року № 183450034905 про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 , яке підлягає скасуванню.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії періоди роботи: 15.08.1984 - 24.10.1986 вчителем в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти; 25.10.1986 - 01.12.1997 вихователем середньої школи № 1 Кореневського районного відділу освіти; 01.09.1982 - 04.07.1984 - період навчання в Рильському педагогічному училищі Курської області; 04.08.1985 - 04.08.1988 - період догляду за дитиною ОСОБА_2 до досягнення нею трирічного віку, а також повторно розглянути заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком від 30.01.2025 з урахуванням висновків суду по даній справі та прийняти відповідне рішення по суті заяви.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання пенсійного органу при обчисленні пенсії врахувати заробіток (дохід), зазначений в архівній довідці від 11.10.2012 №1081 про отримувану заробітну плату за 1987-1991 роки, суд першої інстанції виходив з їх передчасності.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області частині.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV).
За приписами ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст.44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту – Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (п. «а» ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ).
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
Записами з трудової книжки позивачки НОМЕР_4 від 15.08.1984 встановлено, зокрема, що:
- 15.08.1984 позивачку, яка закінчила в 1984 році Рильське педагогічне училище Курської області, прийнято вчителем фізичного виховання в Ольгівську восьмирічну школу Кореневського районного відділу освіти;
- 25.10.1986 – позивачку переведено вихователем середньої школи №1 Кореневського районного відділу освіти;
- 01.12.1997 позивачку звільнено за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років.
Доказів на підтвердження недостовірності записів в трудовій книжці позивачки щодо спірних періодів відповідачами суду не надано.
Також позивачкою надано до пенсійного органу архівні довідки №1081 від 11.10.2012, №1084 від 12.10.2012, №1180 від 13.11.2012, видані архівним відділом Кореневського району Курської області, та довідку №345 від 12.11.2012 Кореневської середньої загальноосвітньої школи №1 Кореневського району Курської області, якими додатково підтверджено періоди роботи позивачки в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти з 15.08.1984 по 24.10.1986 та середній школі №1 Кореневського районного відділу освіти з 25.10.1986 по 01.12.1997.
Отже, документами, які додані позивачкою до заяви про призначення пенсії, зокрема трудовою книжкою НОМЕР_4 від 15.08.1984, архівними довідками №1081 від 11.10.2012, №1084 від 12.10.2012, №1180 від 13.11.2012 та довідкою №345 від 12.11.2012 підтверджується періоди роботи позивачки з 15.08.1984 по 01.12.1997.
Також, колегія суддів враховує, що згідно довідки про шлюб від 25.11.2021 №А-00566 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб 09.02.1985 та обрали спільне прізвище ОСОБА_5 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 31.12.1998 серії НОМЕР_5 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано згідно запису у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу від 28.05.1991 №23. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу – ОСОБА_7 . 
Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу від 15.08.1991 серії НОМЕР_6 ОСОБА_3 та ОСОБА_8 уклали шлюб 15.08.1991 та обрали спільне прізвище ОСОБА_9 .
Таким чином, виправлення прізвищ позивачки з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_5 », а потім на « ОСОБА_9 » в трудовій книжці НОМЕР_4 від 15.08.1984 відповідає даним довідки про шлюб від 25.11.2021 №А-00566, свідоцтву про розірвання шлюбу від 31.12.1998 серії НОМЕР_5 та свідоцтву про укладення шлюбу від 15.08.1991 серії НОМЕР_6 .
Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.02.2024 №183450034905 встановлено, що страховий стаж позивачки становить 29 років 3 місяці 0 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано, зокрема, період трудової діяльності з 15.08.1984 по 01.12.1997, згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 15.08.1984, оскільки не прослідковується зміна прізвища, так як в довідці про шлюб від 25.11.2021 №А-00566 не проставлений апостиль.
Одночасно, рішення містить посилання, що з 19.06.2023 для України припинено дію угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991.
Надаючи правову оцінку вказаним підставам для відмови у зарахуванні до стажу роботи позивачки спірних періодів 15.08.1984 по 01.12.1997, колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
У відповідності до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Приписами ч.2 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, з аналізу наведеного вище, виходить, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.
Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Крім того, наявна в матеріалах справи трудова книжка (завірена її копія) позивачки не може піддаватися сумніву та позбавляти її права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивачки на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
За приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом №240/94-ВР від 10.11.94, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.
01.12.2022 прийнято Закон України “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року” №2783-IX (далі по тексту - Закон №2783-IX), яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР. Вирішено керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.
Отже, Законом №2783-IX зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифіковану Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, тому до документів, виданих на території російської федерації, при їх пред`явленні на території України застосовуванню підлягала вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією.
Після зупинення дії Конвенції виникла ситуація, коли громадяни України, які мали документи, видані на території, зокрема, російської федерації, з метою проставлення на таких документах апостилю мали б їхати на територію держави-агресора, зокрема, російської федерації.
Водночас 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 “Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав”, якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території російської федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України про продовження дії воєнного стану в Україні та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.
Станом на 24 лютого 2022 року перелічені вище документи, видані на території російської федерації, приймалися на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01.12.2022, тому надані позивачкою документи підлягають прийняттю на території України без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зарахування до стажу ОСОБА_1 періодів роботи в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти з 15.08.1984 по 24.10.1986 та середній школі №1 Кореневського районного відділу освіти з 25.10.1986 по 01.12.1997, що правомірно враховано судом першої інстанції.
Щодо не зарахування до стажу роботи позивачки періоду навчання в Рильському педагогічному училищі Курської області з 01.09.1982 по 04.07.1984 згідно диплому НОМЕР_2 від 04.07.1984, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до до п. "д" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
На підтвердження навчання позивачкою надано копію диплома НОМЕР_2 від 04.07.1984, яким підтверджується, що позивачка 1982 році вступила до Рильського педагогічного училища Курської області та у 1984 році його закінчила. Такий диплом містить підпис директора учбового закладу та печатку установи.
Також, згідно з записом у трудовій книжці НОМЕР_4 від 15.08.1984, позивачка закінчила в 1984 році Рильське педагогічне училище Курської області.
Отже, документами, які додані позивачкою до заяви про призначення пенсії, зокрема трудовою книжкою НОМЕР_4 від 15.08.1984 та дипломом НОМЕР_2 від 04.07.1984 підтверджується період навчання позивачки в Рильському педагогічному училищі Курської області з 01.09.1982 по 04.07.1984.
Як підставу для відмови у зарахуванні вказаного періоду до стажу роботи позивачки визначено те, що не прослідковується зміна прізвища, так як в довідці про шлюб від 25.11.2021 №А-00566 не проставлений апостиль.
Однак, як встановлено судом вище, під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду навчання в Рильському педагогічному училищі Курської області з 01.09.1982 по 04.07.1984 згідно диплому НОМЕР_2 від 04.07.1984, що правомірно враховано судом першої інстанції.
Щодо не зарахування до стажу роботи позивачки періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.08.1985 по 04.08.1988, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до до п. "ж" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно з ч.2 ст.181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Пунктом 11 Порядку №637 встановлено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.
Таким чином, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що у книзі реєстрації актів про народження 08.08.1985 здійснено запис за №61. Мати – ОСОБА_6 .
Разом з тим, як встановлено судом вище, документами, які додані позивачкою до заяви про призначення пенсії, зокрема трудовою книжкою НОМЕР_4 від 15.08.1984, архівними довідками №1081 від 11.10.2012, №1084 від 12.10.2012, №1180 від 13.11.2012 та довідкою №345 від 12.11.2012 підтверджується періоди роботи позивачки з 15.08.1984 по 01.12.1997 в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти та середній школі №1 Кореневського районного відділу освіти.
Колегія суддів звертає увагу, що три роки з дня народження дитини ОСОБА_2  охоплюють період з 04.08.1985 по 04.08.1988.
Вказаний період перетинається з періодами роботи позивачки в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти з 15.08.1984 по 24.10.1986 та середній школі №1 Кореневського районного відділу освіти з 25.10.1986 по 01.12.1997.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для зарахування до стажу позивачки для призначення пенсії періоду догляду за дитиною ОСОБА_2 до досягнення нею трирічного віку з 04.08.1985 по 04.08.1988, що безпідставно не враховано судом першої інстанції.
При цьому, посилання пенсійного органу на не врахування вказаного періоду у зв`язку з тим, що не прослідковується зміна прізвища, так як в довідці про шлюб від 25.11.2021 №А-00566 не проставлений апостиль, колегія суддів вважає необґрунтованими, з вищенаведених підстав.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення  Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.02.2024 №183450034905 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачами жодних належних доказів на підтвердження правомірності спірного рішення, які є предметом оскарження, надано не було.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивачки та відповідних доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області, колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.02.2024 №183450034905 про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 .
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Суд враховує, що рішення від 06.02.2024 №183450034905 про відмову у призначення пенсії позивачці прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності, і саме воно досліджувало пенсійні документи позивачки і вирішувало питання щодо призначення пенсії.
Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії періоди роботи: 15.08.1984 - 24.10.1986 вчителем в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти; 25.10.1986 - 01.12.1997 вихователем середньої школи № 1 Кореневського районного відділу освіти; 01.09.1982 - 04.07.1984 - період навчання в Рильському педагогічному училищі Курської області; повторно розглянути заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком від 30.01.2025 з урахуванням висновків суду по даній справі та прийняти відповідне рішення по суті заяви, є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву позивачки.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин та помилково зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії спірні періоди роботи та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 30.01.2025 з урахуванням висновків суду по даній справі та прийняти відповідне рішення по суті заяви.
Таким чином, зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії періоди роботи: 15.08.1984 - 24.10.1986 вчителем в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти; 25.10.1986 - 01.12.1997 вихователем середньої школи № 1 Кореневського районного відділу освіти; 01.09.1982 - 04.07.1984 - період навчання в Рильському педагогічному училищі Курської області та повторно розглянути заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком від 30.01.2025 з урахуванням висновків суду по даній справі та прийняти відповідне рішення по суті заяви.
З вищенаведених підстав вимоги позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу для призначення пенсії період догляду за дитиною ОСОБА_2 до досягнення нею трирічного віку з 04.08.1985 по 04.08.1988 не підлягають задоволенню.
За цим, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області є частково обґрунтованими.
При цьому, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.2 ст.308 КАС України).
Інші доводи і заперечення сторін по справі, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.
За цим, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 по справі № 480/1967/25  скасувати в частині задоволення позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії періоди роботи: 15.08.1984 - 24.10.1986 вчителем в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти; 25.10.1986 - 01.12.1997 вихователем середньої школи № 1 Кореневського районного відділу освіти; 01.09.1982 - 04.07.1984 - період навчання в Рильському педагогічному училищі Курської області; 04.08.1985 - 04.08.1988 - період догляду за дитиною ОСОБА_2 до досягнення нею трирічного віку; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком від 30.01.2025 з урахуванням висновків суду по даній справі та прийняти відповідне рішення по суті заяви.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії періоди роботи: 15.08.1984 - 24.10.1986 вчителем в Ольгівській восьмирічній школі Кореневського районного відділу освіти; 25.10.1986 - 01.12.1997 вихователем середньої школи № 1 Кореневського районного відділу освіти; 01.09.1982 - 04.07.1984 - період навчання в Рильському педагогічному училищі Курської області.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком від 30.01.2025 з урахуванням висновків суду по даній справі та прийняти відповідне рішення по суті заяви.
В іншій частині в позові відмовити.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 по справі № 480/1967/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий