ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року	Львів	Справа № 260/4605/24 пров. № А/857/34477/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді                              Матковська З.М.
суддів                                                    Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі №260/4605/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Гаврилко С.Є., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 16 грудня 2024 року)

В С Т А Н О В И В :

15 липня 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, в якому просить суд : визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради № 1540690832-2024-1 від 15.05.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_2 допомоги на проживання внутрішньо переселеним особам та зобов`язати Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради призначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допомогу на проживання відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332, на підставі заяви від 01.03.2024 року.
Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі №260/4605/24 задоволено повністю. 
Рішення мотивовано тим, що внутрішньо переміщені особи, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 у регіонах, що включені до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми "єПідтримка" згідно розпорядження КМУ від 06.03.2022 №204-рта які не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово- комунальних послуг мають право на отримання допомоги на проживання згідно Постанови №332, за умови надання відповідної заяви. Оскільки позивачі перемістилися з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332 (на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р), вони належать до кола осіб, що мають право на допомогу на проживання відповідно до Порядку №332, оскільки вони не підпадають під виключення, за якого таким особам допомога на проживання не надається, а відтак відмова відповідача у ненаданні заявленої позивачем допомоги не відповідає критеріям, визначеним статтею 19 Конституції України та статтею 2 КАС України.
Представником позивача у грудні 2024 року подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення із відповідача на користь позивача судовий збір.
Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі №260/4605/24 заяву задоволено. Стягнуто з Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Додаткове рішення мотивовано тим, що відповідно до квитанції за № 79 від 12 липня 2024 року, позивачем при зверненні до Закарпатського окружного адміністративного суду було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, оскільки рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду задоволено позов, то у відповідності до вимог статті 139 КАС України, понесені заявником за подання позову підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Не погодившись із ухваленим додатковим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви. 
Вимоги апеляційних скарг обґрунтовує тим, що під час перевірки дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог перевірці і оцінці підлягають такі обставини як наявність безпосередньої правової вимоги про здійснення розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи; наявність відповідної заяви про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відсутність дотримання строків прийняття додаткового рішення унеможливлює вирішення судом питання про розподіл судових витрат у визначеному порядку.
Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.
У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягають задоволенню з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до квитанції за № 79 від 12 липня 2024 року, позивачем при зверненні до Закарпатського окружного адміністративного суду було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із частинами першою, другою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною третьою цієї статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно заявлених позовних вимог позивачкою при поданні позовної заяви зазначалося про стягнення сплаченого судового збору за подання позовної заяви, однак при вирішенні спору судом дану вимогу було нерозглянуто, і в грудні 2024 року позивачка повторно звернулась з заявою про ухвалення додаткового судового рішення.
Дані обставини не свідчать про пропуск строку звернення до суду з даною заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О   В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради залишити без задоволення.
Додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі №260/4605/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін