УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 389/3057/23
провадження № 61-8282ск25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 червня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про відшкодування майнової шкоди, завданої знищенням посівів сільськогосподарських культур,
ВСТАНОВИВ:
12 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути 320 400,00 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої знищенням посівів сільськогосподарських культур.
Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 червня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження оскаржуваного рішення. Клопотання мотивовано тим, що позивач не приймав особистої участі у судових засіданнях суду першої інстанції та не отримував копії судового рішення засобами поштового зв`язку, а тому не мав жодної інформації про ухвалене у справі рішення до моменту ознайомлення з її матеріалами 03 квітня 2025 року. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 квітня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху через неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. На виконання вимог ухвали скаржник надав до суду клопотання, в якому просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначаючи, що укладений між позивачем та адвокатом Ковальовим А. І. договір про надання правничої допомоги був розірваний 18 грудня 2024 року за згодою сторін, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не мав жодної інформації про отримання чи неотримання Ковальовим А. І. судового рішення та його копія представником не передавалась.Крім того, у зв`язку з введеним воєнним станом позивач на тлі постійних переживань, зумовлених військовими діями на всій території України, не надав належної уваги тривалій відсутності інформації про стан розгляду справи.
Підстави пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин належать обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій. 
Повний текст оскаржуваного рішення від 16 грудня 2024 року складено 31 грудня 2025 року. 06 січня 2025 року копію оскаржуваного рішення надіслано ОСОБА_1 на його поштову адресу, проте конверт з поштовим відправленням було повернуто на адресу суду із зазначенням про причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з довідкою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області про доставку електронного документа рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2024 року в електронному вигляді було доставлено до електронного кабінету представника ОСОБА_1 ? адвоката Ковальова А. І. 31 грудня 2024 року, а апеляційну скаргу позивачем подано 01 травня 2025 року. Вказане свідчить, що судом першої інстанції виконано вимоги статті 272 ЦПК України щодо порядку вручення копії оскаржуваного рішення учаснику справи. Згідно з протоколом судового засідання від 16 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальов А. І. був присутній в судовому засіданні, в якому проголошувалась вступна та резолютивна частини оскаржуваного заочного рішення, тобто до розірвання договору про надання правничої допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Ковальовим А. І., однак поважних та об`єктивних причин неповідомлення адвокатом свого довірителя про результати розгляду справи до моменту розірвання договірних відносин заявником не наведено.
Щодо посилання позивача на введення воєнного стану на території України, то суд зазначає, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 (провадження № 11-119заі22).
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження заявник посилається тільки на факт введення на території України воєнного стану, проте, не посилається на обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання ними процесуальних дій протягом установленого законом строку. Постійні переживання позивача, зумовлені воєнними діями на всій території України, не свідчатьпро об`єктивну неможливість останнього цікавитись про хід та результати розгляду справи, а також у передбачені законом строки подати апеляційну скаргу.
З огляду на наведене підстави вважати, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, відсутні. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Оскільки апеляційна скарга подана поза межами строку апеляційного оскарження, а наведені скаржником підстави для поновлення цього строку обґрунтовано визнані судом неповажними, суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
28 червня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції інтереси заявника представляв адвокат Ковальов А. І. Проте договір про надання правничої допомоги №71-23/ППД був розірваний 18 грудня 2024 року за згодою сторін, в зв`язку з чим ОСОБА_1 не мав жодної інформації про отримання чи неотримання Ковальовим А. І. судового рішення, та його копія адвокатом не передавалась. Введення в Україні воєнного стану докорінно змінило життя заявника, який тяжко сприйняв повномасштабне вторгнення рф на територію України. На тлі постійних переживань, зумовлених воєнними діями на всій території України, заявник не надав належної уваги тривалій відсутності інформації про стан розгляду справи. Оскаржуване рішення на адресу заявника засобами поштового зв`язку не надходило, що і стало причиною особистого звернення до суду та, як наслідок, пропуску строку на його апеляційне оскарження.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів. 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).
У частині першій статті 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження 
№ 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 947/28840/21 зазначено, що «питання поновлення строку на оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути достатньою підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом встановленого законом строку». 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».
Встановивши, що апеляційна скарга подана ОСОБА_1 зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження, вказані заявником підстави для поновлення цього строку є неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали суду апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Керуючись статтями 260, 390, 392, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 червня 2025 року у справі №  389/3057/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                       Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                Д. А. Гудима
 
П. І. Пархоменко