ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 липня 2025 року           справа №200/7233/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі № 200/7233/24 (головуючий І інстанції Духневич О.С.) за позовом Семашка Дмитра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

                                                           В С Т А Н О В И В :

Семашко Дмитро Миколайович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач 1), 130 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі – відповідач 2), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 17.05.2024 № 185-ОС (в редакції наказу начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 18.03.2024 №345-ОС) в частині продовження дії контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 27.09.2023 старшому сержанту ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, що викладені в листі від 19.09.2024 № 08/10467-24;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 13.09.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану та звільнити його з військової служби.
Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку – задоволено; визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з позовною заявою. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки  начальника 130 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 17.05.2024 року № 185-ОС про продовження дії контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 27.09.2023 року старшому сержанту ОСОБА_1 ;
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 13.09.2024 про звільнення з військової служби, що викладена у листі від 19.09.2024 № 08/10467-24-Вих;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.09.2024 про звільнення з військової служби, що зареєстрований 14.09.2024 за № 04.4/47072/24-Вн., з урахуванням висновків суду;
- в решті позовних вимог - відмовлено.
Відповідач 1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове про відмову в задоволені позову. 
Щодо умови закінчення строку служби, апелянт зазначив наступне. 
Станом на день укладання контракту 27.09.2023 частина 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначала, що «для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: 
- на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; 
- до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України; 
- на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону. 
В особливий період, крім періодів мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті. 
Даною нормою закону, чинною на день укладання нового контракту, не передбачалась можливість продовження контракту терміном на 1 рік, в період дії воєнного стану. 
Окрім іншого, на момент укладення нового контракту, у позивача не було правових підстав для звільнення передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Отже, перша умова, за якою могло б бути прийнято рішення на звільнення з військової служби, відповідно до вимог діючого Закону, не наступила - строк служби позивача не завершився.
Враховуючи зазначене, апелянт критично відноситься до висновку суду: «на час продовження ОСОБА_1 військової служби строком на один рік з 27.09.2023 по 26.09.2024 за контрактом згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України від 18.09.2023 № 345-ОС законодавець у Положенні № 1115/2009 допускав можливість продовження військової служби за контрактом на визначений строк, а не лише до закінчення воєнного стану. Інше тлумачення правових норм з огляду на приписи абз. 6 п. 20 Положення № 1115/2009 нівелювало б запроваджену законодавцем передбачену п. п. «ж» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII підставу звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту.». 
На думку апелянта, в контексті самої частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», законодавець висловлює застереження: «в особливий період, крім періодів мобілізації та дії воєнного стану. Наявність останнього абзацу частина 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» суд І інстанції в загальному ігнорує у своєму рішенні, що є прямим порушенням норм матеріального права. Воєнний стан є більш вужчим поняттям ніж поняття особливого періоду.
Крім того, п. 41 Положення 1115/2009 вказує, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період, визначений пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону. Тобто, таке продовження відбувається автоматично і без прямого волевиявлення військовослужбовця.
Щодо умови про закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, апелянт зазначив наступне.
Жодних нових контрактів після 18.05.2024 між Державною прикордонною службою України та позивачем укладено не було.
НОМЕР_3 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України під час розгляду рапорту позивача від 14.09.2024 № 04.4/47072/24-Вн встановлено, що наказом начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 17.05.2024 №185-ОС з 27.09.2023 старшому сержанту ОСОБА_1 продовжено військову службу за новим контрактом, строком на 1 (один) рік. 
В подальшому, наказом начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 18.03.2024 №345-ОС були внесені зміни до наказу від 17.05.2024 №185-ОС, таким чином останній був приведений у відповідність до вимог частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Так, пункт наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 17.05.2024 №185 ОС був викладений в новій редакції та позивачу продовжено дію контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану, що в повній мірі відповідає вимогам частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В той же час, пункт наказу начальника 130 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 17.05.2024 №185 ОС, яким позивачу продовжено військову службу за новим контрактом, строком на 1 (один) рік, як і сам такий контракт, є нікчемним за своєю правовою природою, через відсутність правових підстав під час його видання. 
Отже, умова про закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, передбачена підпунктом «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232 також не виконана.
Щодо подання рапорту.
Відповідно статті 14 Статуту внутрішньо служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити – до наступного прямого начальника. 
Згідно пункту 288 Положення №1115/209 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
Рапорт – це письмове звернення військовослужбовця до вищої посадової особи з проханням чи поясненням особистого характеру. Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини, що наділений правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається напряму старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасуванню рішень попередніх командирів. 
Отже, коли є вимога подання рапорту по команді (а дана вимога зазначена у п. 288 Положення 1115/2009) необхідне клопотання безпосереднього керівника перед вищим командуванням або пояснення чому військовослужбовець всупереч встановлених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України обов`язків, подає рапорт без клопотання свого керівника. 
Як вбачається з матеріалів справи, рапорт № 04.4/47072/24-Вн від 14.09.2024, поданий на начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби 9937, без попереднього клопотання безпосереднього керівника, а отже поданий всупереч пункту 288 Положення 1115/2009 та норм Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. 
Апелянт не може погодись з твердження суду про обов`язок розгляду такого рапорту по суті, адже даний факт прямо суперечить вищенаведеним нормам закону.
Відповідач 2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду, в якому просив скасувати рішення суду, прийняти нове про відмову в задоволені позову. 
Апелянт вважає, що позивач звернувся до суду з пропущенням строку звернення з цим позовом до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.
Відповідно до частини 8 статті 23 Закону №2232-ХІІ під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
- на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
- до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
- на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом З частини п`ятої статті 26 цього Закону. 
Підсумовуючи вищевикладене, станом на день, коли було видано наказ 345-ос, позивач не звертався із рапортом про небажання продовження військової служби, а навпаки, звернувся із рапортом щодо продовження військової служби, той фак, що воєнний стан у зв`язку із збройною агресією рф проти України триває, всі військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань утворених відповідно до законодавства України безпосередньо залучені до виконання завдань у інтересах оборони України (частина 8 статті 23 Закону №2232-ХІІ), апелянт вважає, що наказ 130 військової частини НОМЕР_2 від 17.05.2024 № 185-ОС у частині продовження контракту понад встановлені строки позивачу є правомірним та скасуванню не підлягає, оскільки відповідає положенням статті 23 Закону №2232-ХІІ.
Щодо тверджень позивача - «Станом на дату прийняття спірного наказу, а саме на 17.05.2024 ОСОБА_1 виповнилося повних 24 роки і 2,5 місяці, що в розумінні вимог, встановлених абзацем 4 частини З Статті 23 Закону №2232-ХІ унеможливлювало продовження строку його військової служби, оскільки він підпадав під дію визначених цією статтею законодавчих обмежень.» (пункт 42 позовної заяви). 
З даним твердженням відповідач 2 категорично не згідний, враховуючи наступне: 
- для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, військова служба продовжується понад встановлені строки на строки визначені частиною восьмою статті 23 Закону № 2232-ХІІ; 
- для осіб (крім осіб офіцерського складу), які приймаються на військову службу за контрактом, із числа громадян віком від 18 до 25 років, строк військової служби встановлюється виключно на один рік; 
- для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом звільнення з військової служби, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, застосовується щодо військовослужбовців, які під час дії воєнного стану прийняті на військову службу за контрактом, із числа громадян віком від 18 до 25 років на один рік. 
Підсумовуючи зазначене, позивача у 2023 році не приймали на військову службу за контрактом, позивач являвся діючим військовослужбовцем (позивач сам звертався із рапортом щодо продовження проходження військової служби), у зв`язку з чим, враховуючи вимоги чинного законодавства, дія контракту позивача підлягала продовженню до закінчення дії воєнного стану в Україні, відповідно доводи позивача у цій частині, теж спростовуються.
Ще одним доказом нез`ясування судом у повній мірі всіх обставин справи є те, що судом скасовано наказ в.о. начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації від 17.05.2024 року №185-ОС, у свою чергу, даним наказом було продовжено військову службу не тільки позивачу, а і іншим військовослужбовцям, відповідно це зачіпає інтереси інших військовослужбовців. 
З позовом до суду звернувся лише ОСОБА_1 , інші військовослужбовці не оспорюють даний наказ, відповідно, під час прийняття даного рішення, було порушено інтереси інших військовослужбовців, що у свою чергу суперечить вимогам діючого законодавства України, так як позивач не уповноважений представляти інтереси інших військовослужбовців, а матеріали справи не містять жодних документів (доказів) щодо надання такого права будь-кому.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив відмовити у її задоволені, рішення суду - залишити без змін.
Відповідач 1 звернувся з відповіддю на відзив представника позивача на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в якій вважає відзив необгрунтованим та таким, що не спростовує жодного доводу апелянта, тому просив задовольнити апеляційну скргу відповідача 1. 
Також, представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив відмовити у її задоволені, рішення суду - залишити без змін.
Відповідачем 2 надано письмові пояснення у справі, в яких просив скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог до Військової частини НОМЕР_2 , прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційних скарг, відзивів, відповіді на відзив, письмових пояснень відповідача 2, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду, виходячи з наступного.
Між ОСОБА_1 та начальником Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України 27.09.2019 року було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу зі строком дії з 27.09.2019 року по 26.09.2022. Контракт набрав чинності 27.09.2019 року на підставі наказу від 27.09.2019 № 308-ОС.
Між позивачем та начальником 130 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України укладено контракт від 27.09.2022 року про продовження проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу зі строком дії з 27.09.2022 року по 26.09.2023 року. Контракт набрав чинності 27.09.2022 року на підставі наказу від 02.06.2022 № 193-ОС.
У зв`язку із закінченням 26.09.2023 року строку дії контракту ОСОБА_1 у порядку підпорядкування 18.09.2023 року було подано рапорт про продовження військової служби за новим контрактом терміном на 1 рік.
На підставі рапорту про продовження військової служби за новим контрактом терміном на 1 рік між ОСОБА_1 та начальником 130 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу зі строком дії на один рік з 27.09.2023 року по 26.09.2024 року. Контракт набрав чинності 27.09.2023 року на підставі наказу від 18.09.2023 року № 345-ОС.
Наказом начальника 130 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 10.04.2024 року № 129-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із зарахуванням у розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 10.04.2024 року на підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 586-ОС від 05.04.2024 року.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 14.04.2024 № 428-ОС ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення з 12.04.2024 року.
Наказом в.о. начальника 130 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 17.05.2024 року № 185-ОС внесено зміни до наказу від 18.09.2023 року № 345-ОС, згідно з якими ОСОБА_1 продовжено дію контракту з 27.09.2023 року на період дії воєнного стану.
13.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до начальника Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.п. «ж» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2024 року позивача повідомлено про відсутність підстав для звільнення з військової служби на підставі п.п. «ж» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки наказом в.о. начальника 130 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 17.05.2024 року № 185-ОС внесено зміни до наказу начальника 130 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 18.03.2024 року №345-ОС, а саме: продовжено дію контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 27.09.2023 року.
Щодо строку звернення до суду.
За ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
В порядку ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, на підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У той же час, рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» визначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що про наказ в.о. начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 17.05.2024 № 185-ОС в частині продовження дії контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 27.09.2023 він не знав, оскільки наказом начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 10.04.2024 № 129-ОС його було виключено зі списків особового складу частини та переведено до Військової частини НОМЕР_1 .
Представник позивача звернувся до суду 14.10.2024 року з позовом про:
1. визнання протиправним та скасування наказу від 17.05.2024 року № 185-ОС в частині продовження дії контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 27.09.2023 року старшому сержанту ОСОБА_1 ;
2. визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, що викладені в листі від 19.09.2024 року № 08/10467-24;
3. зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 13.09.2024 року про звільнення.
Отже, в частині вимог №№ 2-3 позивачем позов подано в межах місячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.
Щодо першої вимоги (скасування наказу від 17.05.2024 року № 185-ОС), то апеляційний суд враховує, що ця вимога знаходиться в безпосередному взаємозв`язку з похідними вимогами №№ 2, 3, тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути їх разом та надати позивачу можливість захистити своє право в суді, у зв`язку з чим визнає поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду.
Європейський суд з прав людини у справі Іліан проти Туреччини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
На переконання суду в питаннях оцінки поважності причин пропуску строку звернення до суду, необхідно уникати вияву надмірного формалізму, що може розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (ч. 6 ст. 121 КАС України).
Ухвалою суду першої інстанції визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з позовною заявою, з чим погоджується апеляційний суд та не вбачає підстав для залишення позову без розгляду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд враховує наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 року № 661-IV (далі - Закон № 661-IV) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, до особового складу якої входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.
Згідно ч. 1 статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За ч.ч. 2, 3, 5 цієї статті військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Статтею 26 Закону № 2232 передбачено підстави звільнення з військової служби.
За ч. 4 цієї статті військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:
1) під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану):
а) у строки, визначені Указом Президента України (у строки, визначені рішенням Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України, - для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період);
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби;
в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років;
виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;
необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;
наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років;
виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
д) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
2) під час дії воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Згідно з ч. 7 ст.  26 Закону № 2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абз.4 ч.8  ст.23 Закону №2232-ХІІ  (у редакції станом на час видання спірного наказу від 17.05.2024 року №185-ос) під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом,  дія контракту продовжується  понад встановлені строки на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої  статті 26 цього Закону.
Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України (далі – Положення № 1153/2008).
Цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
За п.2 Положення № 1153/2008 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Згідно з п. 3 цього Положення громадяни, які добровільно вступають на військову службу (далі - військова служба за контрактом) або призиваються, проходять обов`язковий медичний огляд у порядку, що затверджується Міністерством оборони України за погодженням із центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
За п.п. 5-7 Положення № 1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній.
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
За п. 12 розділу І Положення № 1153/2008 затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині.
Згідно з п. «ж»  пункту 3 частини 5  статті 26 Закону №2232-ХІІ, в редакції станом на час подання 13.09.2024 року позивачем рапорту про звільнення, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
За абз.4 ч.8  ст.23 Закону №2232-ХІІ, в редакції станом на час видання спірного наказу від 17.05.2024 року № 185-ос, під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом,  дія контракту продовжується  понад встановлені строки на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Таким чином, право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту  «ж»  пункту 3 частини 5  статті 26 Закону №2232-ХІІ  виникає після закінчення контракту, укладеного під час дії воєнного стану, тобто після закінчення контракту, укладеного позивачем з ДПСУ, терміном дії 1 рік з 27.09.2023 року, тобто після 27.09.2024 року.
Отже, у відповідача 2 не було підстав для звільнення позивача зі служби, оскільки позивач добровільно подав рапорт про продовження строку служби, в  якому він висловив бажання продовжувати військову службу і 18.09.2023 року відповідач 2 прийняв наказ № 345-ос, до якого внесено зміни спірним наказом від 17.05.2024 року № 185-ос.
Таким чином, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу відповідача 2 від 17.05.2024 року № 185-ос в частині внесення зміни до наказу від 18.09.2023 року № 345-ос щодо продовження дії контракту.
Щодо спірного наказу в частині продовження контакту на період дії воєнного стану, слід наголосити, що виходячи з положень абз.4 ч.8  ст.23 Закону №2232-ХІІ, цей наказ в цій частині також є правомірним, оскільки на день прийняття цього наказу 17.05.2024 норма закону передбачала саме такий строк продовження контракту.
Отже, спірний наказ від 17.05.2024 року № 185-ос прийнято відповідачем 2 на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову про: 
- визнання протиправним та скасування наказ в.о. начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 17.05.2024 № 185-ОС (в редакції наказу начальника 130 головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України від 18.03.2024 №345-ОС) в частині продовження дії контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану з 27.09.2023 старшому сержанту ОСОБА_1 .
Решта позовних вимог позивача також не підлягає задоволенню, оскільки вони є похідними від основної позовної вимоги щодо правомірності спірного наказу від 17.05.2024 року № 185-ос.
Щодо судових витрат.
За ч.ч. 1-3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже, правовою підставою для відшкодування судових витрат позивачу (судовий збір, правнича допомога), який не є суб`єктом владних повноважень, є задоволення позову (часткове задоволення).
В даному випадку у задоволені позову відмовлено, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у цій справі щодо позивача.
Також, не підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору на користь відповідачів, оскільки КАС України передбачено тільки відшкодування судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
Отже, суд першої інстанції, внаслідок порушення норм матеріального права, неправильно вирішив справу, внаслідок чого апеляційні скарги підлягають задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                              
                                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_4 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі № 200/7233/24 за позовом Семашка Дмитра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_4 Головного центру зв`язку, автоматизації та захисту інформації Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позову Семашка Дмитра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії – відмовити.
Повний текст постанови складений 7 липня 2025 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                           А.В. Гайдар

                                                                                                   Е.Г. Казначеєв