ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1564/25 Справа № 199/3300/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корнєєва В.В. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 червня 2025 року                                                                м. Кривий Ріг        

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:
секретаря судового засідання                        Шевченко В.В.,
захисника особи, яку притягнуто до 
адміністративної відповідальності                        адвоката Хараїм О.В.,
апеляційну скаргу адвоката Хараїм О.В., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 24 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто судовий збір в сумі 605,60 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 24 квітня 2025 року встановлено, що як вбачається зі складу правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№258307 від 28.02.2025 року, 28.02.2025 року приблизно об 09-00 год. в м. Добропілля, вул. Залізнична, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21150 днз НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя), від огляду на стан сп`яніння в встановленому законом порядку відмовився під відеозапис на бодікамеру, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП, від керування відсторонений.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Хараїм О.В., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Або вирішити питання щодо можливості застосування аналогії закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом було поверхнево розглянуто дану справу, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи.
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 , не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також не містить точного формулювання обвинувачення.
Зазначає, що матеріали справи не містять зафіксованого факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Звертає увагу, що суд безпідставно посилається в оскарженій постанові як на доказ на Акт-приймання транспортного засобу, який взагалі відсутній у матеріалах справи, і судом не досліджувався, стороні захисту для ознайомлення не надавався.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі. Згідно відеозапису, працівники поліції не висували конкретних вимог про проходження того чи іншого виду огляду на стан сп`яніння, не конкретизували порядок такого огляду, а лише обмежились формальним посиланням щодо необхідності його проходження. Встановлені фактичні обставини свідчать про відсутність доказів складу правопорушення за ознаками відмови від проходження огляду відповідно до встановленого законом порядку.
Наполягає, що огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння в даній справі мав проводитися посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів, оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем. Тому і направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби не належить до повноважень працівників поліції.
Звертає увагу, що відеозапис є не безперервним та таким, що не зафіксував всього процесу спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 та всього процесу оформлення адміністративних матеріалів.
Вважає, оскільки ОСОБА_1 діючим військовослужбовцем, є підстави для застосування положень ст. 69 КК України за аналогією закону в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначення стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.

Позиції сторін в суді :

Захисник Хараїм О.В., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Заслухавши захисника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя. Від огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився під відеозапис на бодікамеру, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд першої інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП є безпідставними, а вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими судом доказами, а саме:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 258307 від 28 лютого 2025 року, в якому викладені обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
-направленням на медичний огляд громадянина з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Добропільської МЛ від 28.02.2025 року о 09 год. 10 хв. відносно ОСОБА_1 ;
-диском з відеозаписами, на яких зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, такими, що доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вирішуючи питання про допустимість та належність зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 28 лютого 2025 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
Обгрунтовуючи оскаржену постанову, суд першої інстанції надав належну та повну оцінку всій сукупності наданих суду доказів, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).
Апеляційний суд вважає, що відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Так, відеозаписом зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на особу, яка керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
З відеозапису, який міститься на диску, встановлено, що ОСОБА_1 протягом всього часу спілкування з працівниками поліції жодного разу не виказував зауважень чи заперечень, що він не керував транспортним засобом. 
Окрім цього, ОСОБА_1 на пряме питання працівника поліції щодо вживання алкогольного напою, відповів, що вживав трішечки вчора ввечері (відеозапис ....03, починаючи з 0:00:25).
Після чого на законну вимогу працівника поліції щодо проходження огляду у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу, ОСОБА_2 відповів, що відмовляється проходити огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку з використанням спеціального технічного засобу як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі (відеозапис ....03, починаючи з 0:00:30). 
При цьому, із дослідженого відеозапису, судом не вбачається, що ОСОБА_1 оспорював законність його зупинки чи факту керування ним транспортним засобом, або щодо ставив питання щодо порушення процедури огляду його на стан сп`яніння, його законних прав та інтересів.
Тобто на вищезазначеному відеозаписі відсутні фактичні дані які би давали будь-які підстави вважати, що ОСОБА_1 хоча б якимось чином не був згоден із інкримінованим йому адміністративним правопорушенням. Разом з тим, відмову від підписання протоколу про адміністративне правопорушення суд розцінює як спосіб захисту від уникнення відповідальності за скоєне.
Водночас, відеофайли, які містяться в матеріалах вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення, не містять будь-яких підтверджень того, що своїми діями, працівники поліції вчиняли психологічний тиск на ОСОБА_1 щодо того, щоб спонукати його до вчинення адміністративного правопорушення, та стороною захисту не було надано відповідного доказу щодо неправомірних дій працівниками поліції.
Тож суд обґрунтовано вважав, що подія зафіксована на відеозапису повністю узгоджується з доказами та з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом та причин такої зупинки транспортного засобу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.
Будь-яких доказів оскарження дій співробітників поліції відносно ОСОБА_1 при складанні адміністративного матеріалу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суду надано не було. В установленому порядку водій ОСОБА_1 або його захисник дії працівників поліції не оскаржували. Під час апеляційного розгляду апелянтом доказів на підтвердження оскарження дій чи рішень працівників поліції за вказаних вище обставин також не надано.
Крім того, доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія на встановлення стану алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованими та погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що зі змісту відеозапису чітко вбачається що поліцейським було дотримано встановлених законом вимог, та дії працівників поліції відповідали, встановленим у ст. 266 КУпАП вимогам.
Обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі судом встановлено не було та стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволятє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, з урахуванням інших доказів у справі в їх сукупності.
Щодо доводів апелянта про неповноту відеозапису, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, які зафіксовано за допомогою відеокамери поліцейського, та які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. На відеозапису відображено, що ОСОБА_1 відмовився від законної вимоги поліцейського на проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку..
Право працівників поліції застосовувати технічні засоби відеозапису під час проведення огляду осіб на стан сп`яніння передбачене ч. 2 ст. 266 КУпАП.
До того ж, вказаний відеозапис не є єдиним та вирішальним доказом, що підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а оцінюється у сукупності разом з іншими доказами, наявними в справі, з оцінкою кожного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупністі - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, не оспорюючи наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, наявність або відсутність відповідного направлення на огляд до медичного закладу не впливає на обставини, встановлені під час судового розгляду.
Так, з аналізу п.п. 7-10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати таке направлення в разі відмови водія від проходження огляду.
Доводи сторони захисту, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №258307 від 28.02.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є належним доказом вини, вважаю необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою та містить всі необхідні складові, про які встановлено в ст.256 КУпАП.
Доводи сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений неуповноваженою особою, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ст. 15 КУпАП встановлено, що за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
З урахуванням досліджених доказів у їх сукупності, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про помилкові висновки суду щодо розбіжності між часом фіксації правопорушення на відеофіксації та часом скоєння правопорушення зазначеного в протоколі.
Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР, не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Що стосується доводів захисника про застосування положень ст. 69 КК України при обранні виду та міри покарання, апеляційний суд виходить з наступного.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з обов`язковим додатковим стягненням позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативними.
Загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення – у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії закону та не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 на підставі ст. 69 КК України позбавлення права керування транспортним засобом.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.
Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.
Разом з тим, є слушними доводи захисника щодо необгрунтованого врахування як доказу Акт-приймання транспортного засобу, який взагалі відсутній у матеріалах справи, і судом не досліджувався, стороні захисту для ознайомлення не надавався. Про його існування відомо лише із дослідженого відеозапису (відеозапис ....04, починаючи з 0:00:13) при роз`ясненні ОСОБА_1 про його подальше відсторонення від керування транспортного засобу та передачу транспортного засобу тверезому водію.
Тому вважаю за необхідне змінити оскаржену постанову та виключити з її мотивувальної частини посилання на акт-приймання транспортного засобу як на доказ. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Хараїм О.В. задовольнити частково.
Змінити постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 24 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, виключивши з її мотивувальної частини посилання на акт-приймання транспортного засобу. В решті вказану постанову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        Г.А. Гришин