ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
08 липня 2025 року
м. Харків
справа № 629/6792/24
провадження № 22-ц/818/1734/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.,
суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2024 року в складі судді Харабадзе К.Ш.,-
в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.08.2021 між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір № 5/3322522, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 55000,00 гривень строком на 72 місяць – з 17.08.2021 до 16.08.2027, шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_1 . 29.08.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІ», укладено договір № 4-2023 про відступлення прав вимог до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №5/3322522 від 17.08.2021. ОСОБА_1 знаходиться в Реєстрі до Договору про Відступлення права вимоги N?4-2023 від 29.08.2023 р. за № 1912. 15.09.2023 до ОСОБА_1 АТ «Креді Агріколь Банк» було направлено повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором № 4-2023 від 29.08.2023 до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», яке в свою чергу стало Новим кредитором та має право вимагати від ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору № 5/3322522 від 17.08.2021. На виконання умов Договору відступлення прав вимоги ОСОБА_1 була повідомлена про необхідність перерахувати кошти в сумі 85 043,21 грн. В зв`язку невиконанням взятих на себе зобов`язань станом на 08.10.2024 року у позичальника утворилась загальна сума заборгованості за Договором № 5/3322522 від 17.08.2021 року (розрахунок на 15.09.2023 ) у розмірі - 85 043,21 грн., яка складається з : строкової заборгованості: 40505,19 грн; простроченої заборгованості у розмірі 9645,28 грн; відсотків у розмірі 444,39 грн; прострочені відсотки у розмірі 8323,35 грн; комісію у розмірі 1375,00 грн; прострочену комісію у розмірі 24750,00 грн. На підставі вищезазначеного просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження підстав для задоволення позову. На підтвердження факту виконання вимог закону щодо направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості позивач надав суду направлене рекомендованим листом з повідомленням про вручення, повідомлення про відступлення права вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» від 15.09.2023. Проте, вказана вимога є повідомленням про відступлення права вимоги, при цьому, жодних вимог щодо дострокового повернення заборгованості до відповідача не заявлялось.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розподілити судові витрати. 

Зазначив, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог. 15.09.2023 року до  ОСОБА_1 АТ «Креді Агріколь Банк» було направлено повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №4-2023 від 29.08.2023  до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», яке в свою чергу стало Новим кредитором та має право вимагати від  ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №5/3322522 від 17.08.2021 року. Відправлення цього повідомлення підтверджується Списком №22817 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ – 1.  ОСОБА_1 знаходиться в Списку за №116, який доданий до позовної заяви у додатку №8. На виконання умов Договору відступлення прав вимоги ОСОБА_1  була повідомлена про необхідність перерахувати кошти в сумі 85 043,21 грн, що відповідає розміру поточних зобов`язань за Договором. Розмір зобов`язань зі сплати пені та штрафів за Договором, якщо такі нарахування будуть, окремо повідомляє Новий кредитор окремим повідомленням. Цим повідомленням АТ «Креді Агріколь Банк» виконує норми ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» та повідомляє про необхідність перерахувати кошти в сумі 85 043,21 грн., що відповідає розміру поточних зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором, на користь Нового кредитора за реквізитами, вказаними в повідомленні. Дане повідомлення не є пропозицією для сплати, як стверджує ОСОБА_1 , дане повідомлення є вимогою, згідно якої Кредитор повідомляє про необхідність перерахувати кошти на рахунок ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ». Всі нарахування, погашення, рух грошових коштів відображені у виписці по рахункам. Залишки заборгованості відображені у розрахунку заборгованості. Ці документи є в матеріалах справи. Вони зроблені уповноваженою на це особою, яка має відповідну освіту та знання у даній галузі. Підписанням договору, Позичальник погодився на укладання договору на умовах зазначених у позові, з заявами про свою незгоду з договором кредиту до первісного кредитора не звертався. У відзиві на позов відповідач підтверджувала підписання договору та внесення оплат в рахунок погашення заборгованості, що є визнанням Позичальником боргу та факту укладення договору на зазначених у позові умовах. Проте суд зазначеним доказам належної оцінки не надав та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення. 
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що підтверджують заявлені ним вимоги.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.08.2021 відповідачка звернулася до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» із заявою-анкетою № 0101128-17082021-003 на отримання готівкового кредиту «Свобода», в якій надав свої персональні дані, необхідні для ідентифікації клієнта, просив надати кредит на таких умовах: сума кредиту – 55000,00 грн; строк кредиту - 72 місяці; графік погашення ануїтет; ставка 11,00% річних; комісійна винагорода 2,50% (без зазначення умов нарахування); ціль кредиту поточні потреби ( надалі Договір).

Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) містить наступні умови: сума кредиту – 55000,00 грн; строк кредиту - 72 місяців; мета отримання кредиту придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення споживчих потреб (відповідно до Закону України «Про споживче кредитування); спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом, на поточний рахунок позичальника, в день укладення кредитного договору; кількість та розмір платежів, періодичність внесення в додатку; процентна ставка 11,00% річних, фіксована; комісія за відкриття поточного рахунку 0,00 грн; комісійна за обслуговування кредитної заборгованості 2,50% від початкової суми кредиту, сплачується щомісячно, в гривні; загальні витрати за кредитом 119375,10 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту 174375,10 грн; реальна річна процентна ставка 63,24% річних.

Згідно з Додатком № 1 до Паспорта споживчого кредиту (продукти «Готівковий кредит «Свобода», «Споживчий кредит «Партнерський») «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. Орієнтовний графік платежів по кредиту, ануїтет)» позичальник зобов`язаний сплачувати заборгованість рівними щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 2421,87 грн., до складу яких входить сума кредиту за договором, проценти за користування кредитом, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1375,00 грн щомісячно. Розрахунковий період 30 днів. Дата першого платежу 17.09.2021, дата останнього платежу 16.08.2027, розмір останнього платежу 2422,33 грн. Чиста сума кредиту усього 174375,10 грн, загальна вартість кредиту – 174375,10 грн.

17.08.2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 5/3322522.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 55000,00 грн строком на 72 місяців з 17.08.2021 до 16.08.2027 (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), як день повернення кредиту.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника НОМЕР_1 .

Відповідно до пп. 1.4.1 договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку процентну винагороду щомісячно, в розмірі 11,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором.

Згідно з п. 1.4.2 договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,50 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору. Підписанням договору позичальник замовляє у банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через систему дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Відповідно до п. 1.4.3 п. 1.4 ст. 1 кредитного договору протягом строку дії договору розмір процентів та комісії залишається незмінним, крім випадків внесення змін до Договору за згодою сторін в порядку, визначеному п. 5.8 договору.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості НОМЕР_2 в банку.

Відповідно до п. 2.2 позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в день повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів та платіж за кредитом у попередній робочий день.

На підставі п. 2.6 кредитного договору банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за договором, а також за договорами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено договори про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 кредитного договору у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісіями (у разі їх наявності) згідно умов договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про споживче кредитування».

У разі порушення позичальником без поважних причин вимог пп. 2.2.3-2.2.9 правил, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 1% від уми кредиту, визначеної в п. 1.1 договору, за кожний випадок порушення.

В силу положень п. 4.1, 4.2 договору банк має право залучити до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію. Банк має право звертатись до третіх осіб у порядку та на умовах, передбачених ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування», з метою інформування позичальника про необхідність виконання ним зобов`язань за договором.

Відповідно до п. 4.7 договору сторони домовились збільшити строк позовної давності за вимогами, що випливають з договору, та встановити його тривалістю 10 років.

Згідно з п. 5.5 договору шляхом підписання договору позичальник підтверджує, що він в день укладення договору особисто отримав свій примірник договору; умови договору йому зрозумілі; з Правилами і Тарифами банку, що є чинними на дату укладення договору і розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений, приймає та погоджується; йому до укладення договору банком надано інформацію, яка визначена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

В усьому іншому, що не передбачено договором, сторони керуються правилами та чинним законодавством України /п. 5.6 договору/.

Відповідно до п. 5.10 договору договір укладається шляхом приєднання, складається з публічної частини (правил) та індивідуальної частини (цього договору), підписанням якої позичальник приєднується до договору в цілому.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань /п. 5.7 договору/.

У Пам`ятці клієнту за кредитним договором № 5/3322522 від 17.08.2021 коротко викладені умови кредитування та інформація щодо дострокового погашення кредиту, доступні способи погашення кредиту, пропозиції щодо додаткових можливостей, які пропонує банк, а також приклад заповнення платіжного документа при погашенні кредиту через відділення інших банків.

З додатку № 1 до комплексного договору № 5/3322522 від 17.08.2021 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. Графік платежів, ануїтет)» вбачається, що позичальник зобов`язаний сплачувати заборгованість рівними щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 2421,87 грн, до складу яких входить сума кредиту за договором, проценти за користування кредитом, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1375,00 грн щомісячно. Розрахунковий період 30 днів. Дата першого платежу 17.09.2021, дата останнього платежу 16.08.2027, розмір останнього платежу 2422.33 грн. Чиста сума кредиту усього 174375,10 грн, загальна вартість кредиту – 174375,10 грн.

З виписки з рахунку вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість по кредиту з 07.08.2021 по 15.09.2023.

29.08.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір про відступлення права вимоги № 4-2023, відповідно до п. 2.1 якого у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Згідно з п. 3.1 договору право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимоги за зразком, наведеним в додатку № 1 до договору, що становить його невід`ємну частину.

15.09.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» підписали додаток № 1 до договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29.08.2023 та Реєстр прав вимог № 1.

15.09.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» направило відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення повідомлення про відступлення права вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» та необхідність сплатити поточну заборгованість в сумі 85043,21 грн ( а.с. 20).
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. 
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. 
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. 
Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»(далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою. 
У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-IIIзазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. 
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III. 
Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. 
Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. 
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника). 
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту). 
При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу. Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина першої статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника. Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
15.09.2023 передача права вимоги за кредитним договором №5/3322522 від 17.08.2021 року відбулась до Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБл СПЛІТ» з дати підписання відповідного реєстру прав вимоги за зразком, згідно Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги.
На підтвердження передачі права вимоги позивачем до суду надано копію договору відступлення права вимоги №4-2023 від 29.08.2023 року з додатками, копію реєстру боржників від 15.09.2023 до Договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29.08.2023, копію платіжного доручення про придбання актива.
Надані докази підтверджують перехід права вимоги, тому є належними та допустимими.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла-шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Наведені приписи дають підстави виснувати, що ч. 4ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування`встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Отже, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 4ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц.
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 55000,00 грн строком на 72 місяців з 17.08.2021 до 16.08.2027 (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), як день повернення кредиту.
У відзиві на позовну заяву відповідач факту укладення договору та користування кредитними коштами не заперечувала. 
Матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що взяті на себе зобов`язання за договором від 17.08.2021 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконала та позичені грошові кошти не повернула. 
Позивачем в підтвердження боргу надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.
Також надано докази направлення на адресу відповідача листа - пропозиції щодо повернення кредитних коштів, що є вимогою про дострокове повернення кредиту ( а.с.20, 21 – 23).
Оскільки позивачем було дотримано процедуру досудового врегулювання спору, позовні вимоги на дострокове повернення кредиту є обгрунтованими.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на  19.06.2025 згідно з розрахунком заборгованості, здійсненого позивачем, складає 85043,21 грн, яка складається з: строкової заборгованості 40505,19 грн; простроченої заборгованості 9645,28 грн; заборгованості за нарахованими відсотками 444,39 грн; заборгованості за простроченими відсотками 8323,35 грн; заборгованості за комісією 1375,00 грн; заборгованості за простроченою комісією 24750,00 грн.
З огляду на викладене колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, проте не погоджується з наведеним позивачем розрахунком заборгованості, оскільки вимоги про стягнення заборгованості за комісією та простроченою комісією є безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, – щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862 сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту – це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п.1.4.2. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, надання інформації щодо стану заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості тощо.
Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд приходить до висновку про те, що положення п.1.2. ч.1 кредитного договору є нікчемними.
З виписки по рахунку за кредитним договором ОСОБА_1 вбачається, що станом на 19.06.2025 року, банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за комісією, 1375,00 грн; заборгованості за простроченою комісією 24750,00 грн, яка підлягає вираховуванню із загального розміру заборгованості.
Враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими комісіями є несправедливою, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованості за комісією, простроченою комісією задоволенню не підлягають.

Оскільки доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру суми стягнення. З ОСОБА_1 на користь Товариства підлягає стягненню заборгованість у розмірі 58918,21 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Оскільки позовні вимоги товариства задоволені частково на 69,3 % тому відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 3692,70 грн (1678,24 грн + 2014,46грн) 

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» – задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2024 року  – скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором № 5/3322522 від 17.08.2021 в розмірі 58918(п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот вісімнадцять)грн 21 коп.

В іншій частині в задоволенні позову – відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» судовий збір в розмірі 3692,70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 липня 2025

Головуючий:                                                 О.Ю. Тичкова

Судді:                                                                 Ю.М. Мальований

В.Б. Яцини