П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
23 липня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 759/14917/20
Провадження № 22-ц/824/11074/2025
 
Резолютивна частина постанови оголошена 23 липня 2025 року
Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                        судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Євграфової Є.П.
                        секретаря: Желепи В.В.
 
сторони:         заявник                                              ОСОБА_1 
стягувач                                             ОСОБА_2 
 
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року, постановлену у складі судді П`ятничук І.В., - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2025  року  ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якою просить визнати виконавчий лист, виданий Святошинським районним судом м. Києва 31.01.2025 року у справі № 759/14917/20, таким, що не підлягає виконання в зв`язку з досягненням дитиною 14 років.
В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2024 року у задоволенні основного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, відібрання дитини та повернення її матері було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган Опіки та піклування Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визначення місця проживання дитини з батько про визначення місця проживання дитини з батьком було задовольнити частково, визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва було скасовано, та постановлено нове, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, відібрання дитини та повернення її матері було задоволено, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відібрано у ОСОБА_1 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернуто її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган Опіки та піклування Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визначення місця проживання дитини з батько про визначення місця проживання дитини з батьком було відмовлено.
Зазначив, що 31.01.2025 року Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 759/14917/20, який було пред`явлено до виконання до Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) та 05.02.2025 року було відкрито виконавче провадження № 77085850 про відібрання у нього дитини, про що було винесено відповідну постанову.
Крім того, зазначив, що на час відкриття виконавчого провадження дитині ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже виповнилось 14 років а тому у відповідності до ч. 2 ст. 29 ЦК України вона вільно обирає собі місце проживання..
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви   ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, Фастівський відділ державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвали нове судове рішення про задоволення заяви.  
Зазначає, що суд безпідставно відмовив у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не врахувавши той факт, що дитина на момент розгляду справи досягла 14-річного віку, а відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає місце проживання. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеної в постанові від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21..
Таким чином, право вибору місця проживання після досягнення 14 років є особистим правом дитини, яке не може бути обмежене судом або іншим  органом. З досягненням дитиною 14 років зникла юридична можливість примусового виконання виконавчого листа, який зобов`язує відібрати дитину внаслідок визначення місця проживання всупереч волі самої дитини.
У даному випадку підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню  є відсутність обов`язку боржника щодо відібрання дитини, оскільки дитина, яка досягла 14 років, самостійно визначила місце свого проживання з батьком. Будь-яке примусове  виконавчого  листа у даній ситуації призведе до порушення прав дитини. 
При розгляді заяви суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта- психолога» 01/1224 від 11.12.2024, відповідно до якого, зокрема,  ОСОБА_3 не включає  матір до кола сім`ї та не бажає залишатися з нею, звертатися за допомогою, наслідувати приклад, тощо. Ставлення до дій, поведінки та особистості матері, на момент обстеження, різко негативне.     
  У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали просить в апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Зазначає, що в даному випадку, скаржник  фактично вдається до оспорювання  постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року  у справі № 759/14917/20, якою визначено місце проживання  малолітньої ОСОБА_3 з матрі`ю.
Звертає увагу, що на виконанні  виконавчої служби перебуває виконавчий лист в частині виконання постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року  відібрання дитини, а не визначення місця проживання.   
В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник ОСОБА_2 адвокат Волков А.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача,  з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скарг, колегія суддів приходить  до наступного висновку.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки виконавчий лист виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом та окрім того обов`язок боржника на теперішній час не є відсутнім або припиненим.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувана на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» у зв`язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2024 року по цивільній справі № 759/14917/20 у задоволенні основного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, відібрання дитини та повернення її матері було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган Опіки та піклування Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визначення місця проживання дитини з батько про визначення місця проживання дитини з батьком було задовольнити частково, визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/14917/20 від 18.03.2024 року було скасовано, та постановлено нове, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, відібрання дитини та повернення її матері було задоволено, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відібрано у ОСОБА_1 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернуто її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган Опіки та піклування Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визначення місця проживання дитини з батько про визначення місця проживання дитини з батьком було відмовлено.
На виконання рішення суду 30.01.2025 року Святошинським районним судом м. Києва по цивільній справі № 759/14917/20 було видано виконавчий лист про відібрання у ОСОБА_1 дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
05.02.2025 року заступником начальника відділу Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77085850 за виконавчим листом № 759/14917/20 виданого 31.01.2025 року про відібрання у ОСОБА_1 дитини. Тобто, виконавче провадження було відкрито до досягнення дитиною 14-річного віку. Відповідно до постанови, боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
Відповідно до ч. 2  ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Поведінка ОСОБА_1 свідчить про його наміри не виконувати добровільно судове рішення про відібрання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернення дитини матері ОСОБА_2 . 
 
Встановлено, що звертаючись із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню підставою для визнання його таким, заявник вказує про те, що дитина на момент розгляду справи досягла 14-річного віку, а відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає місце проживання. Будь-яке примусове  виконавчого  листа у даній ситуації призведе до порушення прав дитини.
Колегія суддів вважає, що звертаючись і заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 фактично вдається до оспорювання  постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року  у справі № 759/14917/20, що залишена без змін постановою Верховного Суду  якою визначено місце проживання  малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю.
З урахуванням наведеного, суд у складі колегії суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, такий  висновок ґрунтується на вимогах закону, оскільки відсутні обставини, які б свідчили про порушення прав боржника при видачі виконавчого листа чи під час його виконання, при цьому обов`язок боржника на теперішній час не є відсутнім або припиненим.
 Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає
.Керуючись  ст.ст.259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення  та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 Суддя-доповідач:                                                                            А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л.Д. Поливач
 
                                                                                                           Є.П. Євграфова