УХВАЛА
про повернення касаційної скарги
06 серпня 2025 року 
м. Київ
справа №160/15065/24
адміністративне провадження №К/990/32313/25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., перевіривши касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «УЗКМ», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АРГЕТ ГРУПП», про анулювання дозволу,
У С Т А Н О В И В:
Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАСС ПЛЮС» (згідно із протоколом позачергових загальних виборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАСС ПЛЮС» №1/2025 від 25.01.2025, прийнято рішення про зміну назви на Товариство з обмеженою відповідальністю «УЗКМ»), в якому просив: 
- анулювати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 17.09.2020 №1221000000-138, виданий відповідачу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025, відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.
Справу в суді першої інстанції розглянуто за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 13.02.2018 у справі №820/10817/15, від 30.07.2020 у справі №120/2136/19-а.
Надаючи оцінку вищевказаним доводам скаржника, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Виникнення підстав для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, на який у касаційній скарзі посилається заявник, обумовлюється наявністю саме подібних правовідносин, які виникли у справі, у якій ухвалені судові рішення, щодо оскарження яких порушується питання, та у справах, розглянутих Верховним Судом, на які здійснюється посилання на підтвердження застосування норми права без урахування висновку цього Суду.
Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
Відповідно до положень цих норм процесуального права касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:
- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;
- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Визначаючи зміст поняття «подібність правовідносин», Велика Палата Верховного Суду у пункті 32 постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, пункті 38 постанови від 25.04.2018 у справі №925/3/7 та пункті 40 постанов від 25.04.2018 у справі №910/24257/16 виходила з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Предметом спору в даній справі є анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, оскільки відповідно до наданих на адресу Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації документів доданих до заяви позивача інструментальні вимірювання забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел ТОВ «УЗКМ», розташованих по вул. Яблунева, 187-А у м. Верхньодніпровськ здійснювались працівником ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» О.О. Бобровською, а відповідно інформації, з ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», підприємство не уповноважувало Бобровську О.О. на проведення вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел. 
Основним питанням, яке постало перед судами під час розгляду справи та у зв`язку з яким скаржник пов`язує необхідність відкриття касаційного провадження у справі яка розглядається, є питання про наявність чи відсутність права у контролюючого органу звертатися до суду з позовом про анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами за тих обставин, які виникли у спірних правовідносинах, тобто коли у документах, поданих для отримання такого дозволу містились розрахунки (вимірювання) проведені неуповноваженою на те особою, що, на думку позивача, є недостовірними даними.
Спірні правовідносини у справі №820/10817/15 стосуються анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що обґрунтовано тим, що відповідачем надано недостовірну інформацію щодо обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами підприємства, які не відповідають чинному дозволу та звіту з інвентаризації викидів.
Спірні правовідносини у справі №120/2136/19-а стосуються анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що відповідач перевищив гранично-допустимі концентрації забруднюючих речовин та не виконував в повній мірі припис.
Отже, правовідносини у справах №820/10817/15 та №120/2136/19-а є неподібними до правовідносин у справі, що розглядається, у зв`язку з чим висновки Верховного Суду у зазначеній справі не можуть бути застосовані.
Таким чином, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів і свідчать про незгоду скаржника із правовою оцінкою судів щодо обставин справи, які суди встановили у процесі її розгляду.
Водночас за приписами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, нормативно-правові акти, а також позицію скаржника про те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено судове рішення з порушенням вимог чинного законодавства України, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «УЗКМ», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АРГЕТ ГРУПП», про анулювання дозволу, - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не оскаржується. 

Суддя                                                                                                                                     Н.В. Коваленко