Справа № 308/10838/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       14 серпня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 року та на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 січня 2025 року, ухвалені суддею Іванов А.П., в справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович, до товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про стягнення заборгованості
встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Закарпатттяенергозбут» про стягнення заборгованості.
Позов мотивує тим, що на підставі наявних договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, між позивачем та відповідачем укладено наступні договори про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, а саме: - № 231012851 від 22.11.2019; - № 240440278 від 28.09.2020. 
На виконання вказаних договорів та за результатами виробленої електричної енергії у червні-грудні 2022, квітні-серпні 2023, лютому-травні 2024 між сторонами підписано акти купівлі-продажу електричної енергії за кожним окремим укладеним договором, в яких визначено обсяг та вартість електроенергії виробленої з альтернативних джерел енергії генеруючими електроустановками приватного домогосподарства, що перевищує місячне споживання електричної енергії та підлягає оплаті за «зеленим» тарифом, які були підписані сторонами без заперечень та зауважень (копії додаються). 
Щодо періодів квітня-серпня 2023 було додатково 20.12.2023 підписано акти коригування купівлі-продажу електроенергії. За спірні періоди позивач відпустив на користь відповідача електричну енергію на загальну суму 727 458, 52 грн. Водночас відповідач здійснив оплату придбаної у позивача електричної енергії за спірні періоди тільки у розмірі 422 684, 57 грн., при цьому із суттєвим простроченням. 
Просить стягнути заборгованість в розмірі 295 331,62 грн та судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу та сплаченого судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 року позов задоволено.
       Стягнуто з ТОВ «Закарпаттяенергозбут» на користь ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію вироблену за «зеленим» тарифом в сумі 226 027,40 гривень
       Стягнуто з ТОВ «Закарпаттяенергозбут» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 808,22 грн.
       Суд визнав позовні вимоги ОСОБА_1 підставними та обґрунтованими, відповідач наявність заборгованості не заперечував. Посилання відповідача на невиконання ПАТ «Укренерго» фінансових зобов`язань перед відповідачем не є підставою для невиконання ТОВ «Закарпаттяенергозбут» своїх зобов`язань перед позивачем.

       Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 січня 2025 року стягнуто з ТОВ «Закарпаттяенергозбут» на користь ОСОБА_1 суму 19 740 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням, ТОВ «Закарпаттяенергозбут» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Додаткове рішення також просить скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
       Вважає, що суд першої інстанції не має приймати до уваги заяви позивача про зміну позовних вимог, зокрема від 23.08.2024, 16.09.2024 та 22.10.2024, якими позивач додавав нові періоди, а саме червень-вересень 2024 року. Подані позивачем заяви не є зміною позовних вимог, а фактично є новими позовними вимогами, а тому такі не мали бути прийняті судом.
       Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц виснувала, що збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог додатково до заявлених у позовній заяві.
       Щодо додаткового рішення, то вказує, що за своєю суттю дана справа є звичайною справою про стягнення заборгованості, предмет доказування є простим. Вважає, що заяви про збільшення позовних вимог не слід враховувати як складні та затратні по часу.

       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко С.С., вказує, що доводи апеляційної скарги не знаходять свого підтвердження, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції – законні та обґрунтовані.
       Зазначає, що відповідач не заперечує факт наявності заборгованості, як і не заперечує, що розмір такої заборгованості на дату постановлення судом першої інстанції рішення у даній справі відповідав розміру стягнутій на користь позивача за цим рішенням сумі коштів – 226 027,40 гривень.
       Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 21.11.2024 у справі №910/11976/23 виснував, що позивач збільшив позовні вимоги майнового характеру у зв`язку зі зміною періодів порушення відповідачем грошових зобов`язань, не змінюючи підстав позову, не доповнюючи позов новими вимогами.
       Щодо додаткового рішення, то задоволена судом сума 19 740 гривень витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям реальності та розумності, а також тому обсягу роботи, який було пропрацьовано адвокатом.

У дане судове засідання з`явився представник позивача – адвокат Порада С.В., який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Його представник повідомив, що позивач ОСОБА_1 про судове засідання знає, щодо розгляду справи у його відсутності не заперечує.
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 21.11.2019 між ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» (постачальником) та ОСОБА_1 (споживачем) було укладено договір купівлі продажу енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №231012851.
Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печаткою ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ».
Відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору споживач бере на себе зобов`язання продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленими НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені цим Договором.
Пункт 2.3. договору передбачає права споживача: отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, за «зеленим» тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством; відшкодування згідно із чинним законодавством збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав; оплату неустойки (пені) у разі прострочення платежів за отриману Постачальником універсальних послуг електричну енергію відповідно до умов та порядку оплати, визначених цим Договором; здійснення контролю за правильністю оформлення постачальником універсальних послуг платіжних документів.
Пункт 4.1 Розділу 4 Договору (Умови та порядок оплати) передбачає, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється Постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Постачальник універсальних послуг повинен перераховувати кошти для оплати проданої Споживачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючою установкою Приватного домогосподарства, на поточний рахунок Споживача відповідно до заяви-повідомлення. (п. 4.2. Договору).
На дату введення в експлуатацію генеруючої установки «зелений тариф» за цим договором становить 4, 9927 грн./кВт.год. (без ПДВ) постанова НКРЕКП №2011 від 24.09.2019 (п.4.3. Договору).
«Зелений» тариф встановлений до 01 січня 2030 року. (п. 4.5. Договору).
Постачальник щомісяця на основі отриманих показів засобу вимірювальної техніки не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, подає Споживачу, отриманий від постачальника послуг комерційного обліку та/або оператора системи, звіт про покази засобу вимірювальної техніки, обсяги та напрямки перетоків прийнятої-переданої електричної енергії, який є підставою для проведення розрахунків з Споживачем.
Постачальник щомісяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу особисто або поштовим зв`язком два примірники Акту купівлі-продажу електроенергії (далі - Акт), один примірник якого Споживач зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання підписати та повернути Постачальнику (особисто або засобами поштового зв`язку на адресу Постачальника). У разі відмови від підписання та/або непідписання та/або неповернення Споживачем Постачальнику одного примірника Акту, підписаного зі сторони Споживачем протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання такого Акту від Постачальника, Акт купівлі-продажу електроенергії вважається дійсним за умови наявності на ньому лише підпису Постачальника. (п. 4.6. Договору).
Постачальник несе відповідальність за прострочення оплати за придбану електричну енергію, порушення прав Споживача (п. 5.1. Договору).
Договір набирає чинності з дня його підписання та діє протягом дії договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №231012851 від 21.11.2019, укладеного між сторонами (п. 6.1. Договору).
28.09.2020 між ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» (постачальником) та ОСОБА_1 (споживачем) було укладено договір купівлі продажу енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №240440278.
На дату введення в експлуатацію генеруючої установки «зелений тариф» за цим договором становить 4, 9927 грн./кВт.год. (без ПДВ).
Постачальник несе відповідальність за прострочення оплати за придбану електричну енергію, порушення прав Споживача (п. 5.1. Договору).
На виконання вказаних договорів та за результатами виробленої електричної енергії у червні-грудні 2022, квітні-серпні 2023, лютому-травні 2024, червні-вересні 2024 року між сторонами підписано акти купівлі-продажу електричної енергії за кожним окремим укладеним договором, в яких визначено обсяг та вартість електроенергії, виробленої з альтернативних джерел енергії генеруючими електроустановками приватного домогосподарства, та підлягає оплаті за «зеленим» тарифом, які були підписані сторонами.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до заяви про збільшення позовних вимог від 22.10.2024, видно, що в травні 2024 року за договорами №231012851 від 22.11.2019 та №240440278 від 28.09.2020, укладеними між ТОВ «Закарпаттяенергозбут» та ОСОБА_1 , загальний розмір заборгованості становить - 69 304, 21 грн.; в червні 2024 року - 58 612, 84 грн.; в липні 2024 року - 64 775, 76 грн.; в серпні 2024 року - 60 674, 22 грн.; у вересні 2024 року - 41 964, 58 грн.

       Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається зокрема договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом (п.18).
Абзацом 18 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що приватні домогосподарства здійснюють продаж виробленої електричної енергії за «зеленим» тарифом постачальнику універсальних послуг. Інші споживачі, у тому числі енергетичні кооперативи, здійснюють продаж виробленої електричної енергії за «зеленим» тарифом гарантованому покупцю.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами.

       В своїх доводах апеляційної скарги, ТОВ «Закарпаттяенергозбут» не заперечує щодо наявності заборгованості щодо купленої у позивача електроенергії за «зеленим» тарифом, в суді першої інстанції визнавав таку шляхом часткової сплати заборгованості. Однак, акцентує увагу апеляційного суду на правомірності прийняття судом першої інстанції заяв позивача про зміну позовних вимог, зокрема від 23.08.2024, 16.09.2024 та 22.10.2024, якими позивач додав новий період, а саме червень-вересень 2024 року. Такі позовні вимоги фактично вважає новими, а тому такі не мали братись судом першої інстанції до уваги. Посилається на Постанову Великої Палати Верховного суду від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц.
       Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.
       Так, предметом перегляду справи Великою Палатою Верховного суду у справі №657/1024/16-ц стало стягнення заборгованості за кредитним договором. В даному випадку, банком (позивачем) було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій крім кредитної заборгованості просить стягнути також пеню та три проценти річних за несвоєчасне виконання судового рішення.
       Велика Палата Верховного Суду виснувала, що оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову – це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
       Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
       Суд дійшов до висновків, що стягнення грошових коштів у позові, поданому у 2016 році, та у заяві про збільшення позовних вимог від 21 вересня 2020 року мають різні підстави виникнення вимог та подані докази, оскільки в позовній заяві банк просив стягнути заборгованість за невиконання умов кредитного договору, а в заяві про збільшення позовних вимог від 21 вересня 2020 року – заборгованість, нараховану відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, три проценти річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду.
       Таким чином, суд має відмовити у прийнятті заяви про зміну позовних вимог, якщо такі мають на меті зміну предмета і підстав позову.
       В справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 подавав декілька заяв про збільшення (зменшення) позовних вимог, зокрема від 23.08.2024, 16.09.2024, 11.10.2024 та 22.10.2024, а також 29.11.2024.
       Першою заявою від 23.08.2024 позивач просив збільшити позовні вимоги у зв`язку з тим, що відповідач частково погасив заборгованість, однак з урахуванням підписаних актів купівлі-продажу електроенергії за червень-липень 2024 року така заборгованість становила на той момент 311 874,45 гривень.
       В заяві від 16.09.2024 позивач просив збільшити розмір позовних вимог до 340 101,78 гривень, у зв`язку з частково погашеною заборгованістю та новими актами купівлі-продажу за серпень 2024 року.
       11.10.2024 ОСОБА_1 подав заяву про зменшення позовних вимог до суми 281 921,76 гривень, оскільки відповідач частково погасив заборгованість.
       22.10.2024 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог до 295 331,62 гривень, оскільки відповідач здійснив часткове погашення боргу та було підписано акти купівлі-продажу за вересень 2024 року.
Останньою заявою від 29.11.2024 позивач відмовився від частини позовних вимог на суму 28 109,31 гривень у зв`язку з частковим погашенням боргу. Тобто невиплаченою залишилась сума 267 222,31 грн.
Таким чином, позивач здійснював збільшення або зменшення позовних вимог в залежності від того чи здійснював погашення боргу відповідач. Додання періодів за червень-вересень 2024 року не змінило предмет і підстави позову, оскільки змінювався тільки розрахунковий період та сама сума, яка підлягає до стягнення. Тільки у випадку корінної зміни позовних вимог, наприклад, якщо позивач подає заяву про зміну(уточнення) позовних вимог в якій додає три проценти річних чи інфляційні, то лише в такому випадку можна вважати, що відбувається зміна предмета і підстав позову, оскільки така позовна вимога повинна бути ініційована в рамках окремого позовного провадження.
Тому, посилання апелянта на Постанову Великої Палати Верховного суду від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц не є релевантним в даному випадку, оскільки позивач не змінював предмету та підстав позову, а зменшення чи збільшення позовних вимог не змінює суті спору.
       З урахуванням вищезазначеного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 року відповідає вимогам чинного процесуального та матеріального права, ухвалене з урахуванням всіх обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення по суті.

       Щодо додаткового рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 січня 2025 року.
       Відповідач також оскаржує й додаткове рішення суду першої інстанції, яким було стягнуто з ТОВ «Закарпаттяенергозбут» на користь ОСОБА_1 суму 19 740 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
       Зазначає, що за своєю суттю дана справа є звичайною справою про стягнення заборгованості, предмет доказування є простим. Вважає, що заяви про збільшення позовних вимог не слід враховувати як складні та затратні по часу.
       В контексті вищевказаного, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити не співмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

       Так, 06.12.2024 адвокат Ігнатенко С.С., в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
       До заяви додано: Договір про надання правової допомоги №б/н від 14.06.2024, детальний опис робіт (послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, рахунки щодо окремих юридичних послуг наданих ОСОБА_1 , квитанції щодо сплати таких послуг, а також Статут АТ «Греца і партнери».
       Враховуючи, що розгляд справи здійснювався з червня 2024 року по грудень 2024 року, а також характер та кількість робіт пророблених адвокатом під час розгляду судом першої інстанції даної справи, зокрема подачу різного роду заяв, клопотань, заперечень, здійснення розрахунків під час зміни розміру позовних вимог, тощо, то апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення задоволеної судом першої інстанції суми витрат на професійну правничу допомогу.
       Тому, слід погодитись з доводами позивача, що задоволена судом сума 19 740 гривень витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям реальності та розумності, а також тому обсягу роботи, який було пропрацьовано адвокатом.
       Отже, додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 січня 2025 року ухвалене з дотриманням процесуальних та матеріальних норм права, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також, що задоволена судом сума відповідає критерію розумності їхнього розміру, виходячи з даних конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 12, 81, 141, 374, 375, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: