Справа № 462/381/25                                Головуючий у 1 інстанції: Кирилюка А.І. 
Провадження № 22-ц/811/1314/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 липня 2025 року                                м.Львів

       Справа № 462/381/25
       Провадження № 22-ц/811/1314/25                

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       головуючого - Приколоти Т.І.,
       суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
       секретар Іванова О.Я.
       без участі сторін

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», яка підписана його керівником - Романенком Михайлом Едуардовичем, на рішення Залізничного районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 18 березня 2025 року у складі судді Кирилюва А.І. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

19 січня 2025 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 12 серпня 2021 року, між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит, на підставі чого відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5 000 грн.
Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання. 
Згідно умов договору про відступлення прав вимоги від 8 липня 2024 року, ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». 
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 22 450 грн., яку позивач просить стягнути на його користь.
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 18 березня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішення суду оскаржило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
30 травня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву до договору про споживчий кредит.
12 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «МІЛОАН» з анкетою-заявою в особистому кабінеті на офіційному веб - сайті ТОВ «МІЛОАН» з метою отримання коштів в кредит.
Перед укладенням договору, ОСОБА_1 було направлено електронним повідомленням (SMS) на номер телефону НОМЕР_1 , який особисто вказаний відповідачем у договорі про споживчий кредит № 4138013 від 12 серпня 2021 року (далі - Договір). Повідомлення містило одноразовий ідентифікатор F74777, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору. Даний договір також знаходиться у власному кабінеті відповідача, на офіційному веб-сайті Товариства за адресою: https://miloan.ua/.
Кирухін Н.С. підписав договір споживчого кредиту одноразовим ідентифікатор F74777, в підтвердження чого долучено скріншот першої сторінки договору із фіксацією підпису сторін за допомогою одноразового ідентифікатора, що дає підстави вважати доведеним належними доказами, що договір про споживчий кредит № 4138013 від 12 серпня 2021 року був дійсно підписаний з первісним кредитором саме відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора F74777.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між первісним кредитором та відповідачем договору про споживчий кредит № 4138013 від 12 серпня 2021 року, а також підтвердження перерахування кредитором позичальнику кредитних коштів. Рішення суду першої інстанції було ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про повне задоволення позовних вимог позивача.
У зв`язку зі звернення до суду з апеляційною скаргою ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» понесло витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 6 000 грн.
Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.Датою ухвалення рішення, пийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Встановлено 30 травня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву до Договору про споживчий кредит.
12 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «МІЛОАН» з Анкетою-заявою на кредит в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТзОВ «МІЛОАН».
12 серпня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №4138013, на підставі якого останньому було надано 5 000 грн. строком на 15 днів зі сплатою процентів за користування кредитом і комісією.
11 листопада 2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №12Т, ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги за договором про споживчий кредит № 4138013 від 12 серпня 2021 року.
ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав.
З долученого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до позовної заяви деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ТОВ «МІЛОАН» 12 серпня 2021 року надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 5 000 грн., 12 серпня 2021 року було нараховано комісію за оформлення кредиту в розмірі 950 грн. та за період з 13 серпня 2021 року по 26 жовтня 2021 року нараховано 16 500 грн. заборгованості за процентами.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що позивачем не доведено наявності у ОСОБА_1 обов`язку з повернення кредиту, сплати процентів та комісії за надання кредиту.
З такими висновками колегія суддів частково не погоджується з наступних підстав.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому, зокрема, Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття такої пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням наведеного, належить зробити висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Електронний договір повинен включати всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Укладений в електронній формі договір підписується електронним підписом.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, у якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту, інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору.
Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Судом встановлено, що 12 серпня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №4138013 (індивідуальна частина) в електронній формі, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній п.1.2 договору (далі- кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі -плата) у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та у строки/терміни, що визначені договором. 
Відповідно до п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000 грн. 
Згідно з п. 1.3 договору кредит надається строком на 15 днів з 12 серпня 2021 року. 
Згідно з п.1.4. договору термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 27 серпня 2021 року. 
У п.1.5.1. договору вказано, що комісія за надання кредиту становить 950 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Згідно з п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 15 000 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Одночасно з договором про споживчий кредит №4138013 від 12 серпня 2021 року сторонами за допомогою електронного підпису було підписано додаток №1 до договору про споживчий кредит №4138013 від 12 серпня 2021 року, а саме: графік платежів, який містить розрахунок заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів) із зазначенням дати платежу (видачі кредиту/ повернення кредиту, сплати комісії та процентів), а саме: дата видачі кредиту - 12 серпня 2021 року, сума кредиту - 5000 грн, дата платежу - 27 серпня 2021 року; суми кредиту 5 000 грн., суми процентів 1500 грн, сума комісії за надання кредиту - 950 грн. Загальна вартість кредиту - 7 450 грн. Також підписано паспорт споживчого кредиту №4138013.
Вищезгадані документи були підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором №F74777, який відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» було направлено позичальнику на його номер мобільного телефону: НОМЕР_1 , при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 4138013 від 12 серпня 2021 року.
ОСОБА_2  при оформлені договору про споживчий кредит № 4138013 від 12 серпня 2021 року здійснив ряд активних дій з метою укладення кредитного договору, зокрема, зазначив свої персональні дані, ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, відомості щодо адреси місця реєстрації та номера телефону, правильність яких не спростовано.
Доказів того, що такі дані товариством отримано не від відповідача, та що вони використані будь-якими особами незаконно, матеріали справи не містять.
Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року (справа №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Відповідно до п.п.6.1 та 6.2 договору кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту).
Згідно п. з 7.1 договору, договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього договору.
Оскільки договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає встановленим, що договір про споживчий кредит №4138013 від 12 серпня 2021 року укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
На виконання умов укладеного договору кредитодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника № НОМЕР_2 у розмірі 5 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №53551881 від 12 серпня 2021 року.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 первісний кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» продовжив строк кредитування після 27 серпня 2021 року, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що між первісним кредитодавцем та ОСОБА_1 фактично було погоджено строк надання кредиту до 27 серпня 2021 року включно.
Доказів пролонгації строку кредитування після 27 серпня 2021 року в порядку, передбаченому договором (п.2.3), позивачем не надано.
З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , здійсненого ТОВ «МІЛОАН», вбачається що останнім 12 серпня 2021 року була нарахована комісія за оформлення кредиту в розмірі 950 грн. та за період з 13 серпня 2021 року по 27 серпня 2021 року було нараховано проценти в розмірі, погодженому в договорі (1500 грн.).
З урахуванням встановленого, належить зробити висновок, що ОСОБА_1 має не виконані грошові зобов`язання перед кредитодавцем згідно договору про споживчий кредит №4138013 від 12 серпня 2021 року в розмірі 7 450 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1500 грн. - заборгованість за відсотками, заборгованість за комісією - 950 грн.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).
Частиною 1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
11 листопада 2021 між ТОВ та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір відступлення права вимоги №12Т, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» за плату відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, зокрема, - право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.
Із пункту 6.2.3 договору відступлення вбачається, що право вимоги переходить від кредитора до нового кредитора в день підписання цього договору.
Тоді ж ТОВ «МІЛОАН» і ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підписали реєстр прав вимог, яким стверджується, що товариство набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором на суму заборгованості 22 450 грн. (5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 16 500 грн.- заборгованість за відсотками, 950 грн. - заборгованість за комісією.
У період з 19 липня 2021 року по 29 грудня 2021 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» сплатило ТОВ «МІЛОАН» вартість відступлених прав вимоги.
ОСОБА_1 не повернув кредит та не сплатив інші платежі (проценти і комісію). 
Вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 як нового кредитора, є підставними, оскільки ним таке право набуто згідно договору про відступлення права вимоги.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про не доведеність з сторони позивача факту переходу до нього від первісного кредитора права вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
З урахуванням встановленого, апеляційний суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. З ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (нового кредитора) підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.
Враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту не виконав, наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн., заборгованості за процентами в межах погодженого строку кредитування - 1 500 грн. та комісії за надання кредиту - 950 грн., а всього: 7 450 грн.
У зв`язку наведеним, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., а при зверненні до суду з апеляційною скаргою було сплачено судовий збір в розмірі 3 633,60 грн.
Згідно ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а при зверненні до суду з апеляційною скаргою було сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн.
На  понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» долучено:фотокопію договору №42649746 про надання правової допомоги від 1 листопада 2024 року;фотокопію додаткової угоди №4138013 від 30 грудня 2024 року до договору №42649746 про надання правової допомоги від 1 листопада 2024 року;фотокопію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Старобуд І.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості, від 30 вересня 2024 року на суму 6 000 грн; фотокопію акта №4138013 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), від 30 грудня 2024 року, на суму 6 000 грн.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до апеляційної скарги долучило: фотокопію договору №42649746 про надання правової допомоги від 1 листопада 2024 року; фотокопію додаткової угоди №4138013 від 30 грудня 2024 року до договору №42649746 про надання правової допомоги від 1 листопада 2024 року; фотокопію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості, від 18 квітня 2025 року на суму 6 000 грн.; фотокопію акта на підтвердження надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), від 18 квітня 2025 року, на суму 6 000 грн.
Апеляційний суд, з урахування наданих доказів на підтвердження судових витрат, вважає, що позивач довів свої витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 12 000 грн., які підлягають розподілу.
З урахуванням предмета позову та розміру задоволених позовних вимог, що становить 33,18%, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належить стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 2 009,38 грн. ((2422,40+3633,6)х33,18%), а також витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 3 981,6 грн. (12000х33,18%).
Керуючись ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», яка підписана його керівником - Романенком Михайлом Едуардовичем,задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 18 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (Київська обл., м.Бровари, вул.Симона Петлюри,21/1, ЄДРПОУ 42649746) заборгованість за кредитним договором №4138013 від 12 серпня 2021 року у розмірі 7 450 (сім тисяч чотириста п`ятдесят) грн. та 5 990,98 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто грн. 98 коп.) судових витрат.
В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.
Головуючий- Т.І.Приколота        
Судді:_________________ЮРМікуш ________________Р.В.Савуляк