ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №336/11381/24                        Головуючий в 1 інст. Зарютін П.В.
Провадження №33/807/574/25                                Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року                                                 місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Бабіча С.А., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Бабіча С.А. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 квітня 2025 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 10 листопада 2024 року о 11-22 год. ОСОБА_1 на 5 км автодороги між с. Васинівка та с. Омельник Запорізької області Пологівського району керував автомобілем «ВАЗ 2109», д.н. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та на вимогу працівника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Бабіч С.А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вона винесена з порушенням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, через що підлягає скасуванню.
Посилається на порушення процедури огляду ОСОБА_1 , оскільки останній є військовослужбовцем, а отже з урахування положень ст.266-1 КУпАП та порядку № 32, його огляд мав бути проведений не поліцією, а посадовою особою уповноваженою на те, начальником органу управління військової служби правопорядку (ВСП) ЗСУ або командиром військової частини.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів законності підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а отже така зупинка та подальші дії поліцейських були безпідставні та неправомірні.
Наголошує, що з відеозапису події вбачається провокація з боку поліцейського, яка спрямована на отримання від водія ОСОБА_1 відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Разом із цим, пропозиція на проходження огляду на визначення стану сп`яніння надійшла від поліцейського без встановлення та оголошення останнім відповідних ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , а тому не породжує у водія обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння.
Вважає, що направлення на огляд в заклад охорони здоров`я, поліцейським виписувалося формально, належної відмови від такого огляду не було, що підтверджується і відеозаписом події. Акт огляду не складався в присутності ОСОБА_1 , його копія останньому не вручалася. Матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортного засобом або передачі керування автомобілем іншому водію. Зміст обставин, викладених в рапорті поліцейського, не узгоджується з обставинами, викладеними в протоколі.
Разом із цим, поліцейським не роз`яснено ОСОБА_1 про те, що відмова від проходження запропонованого огляду на визначення стану сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наполягає, що в даному випадку Акт огляду не має доказового значення, оскільки поліцейський самостійно, не встановивши та не переконавшись, що ОСОБА_1 дійсно керував ТЗ з ознаками алкогольного сп`яніння, склав відносно останнього протокол за ст. 130 КУпАП з порушенням вимог чинного законодавства.
Наполягає, що в матеріалах справи відсутні належні, достатні і допустимі докази, а також поза розумним сумнівом оцінивши які, можна б було дійти до безсумнівного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Просить скасувати постанови судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 4 квітня 2025 року, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, присутність його захисника - адвоката Бабіча С.А., який зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 , суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши адвоката Бабіча С.А., який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Так, перевіряючи законність постановленого судом рішення, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні в справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Як вбачається із постанови судді районного суду, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.
Однак, з таким висновком суду суддя апеляційного суду не може погодитися у зв`язку з наступним.
Матеріали справи переконують суддю апеляційного суду, що суддя суду першої інстанції не звернув увагу на істотні обставини справи.
Так, звертаючись до змісту оскаржуваної постанови, слід констатувати відсутність належного обґрунтування висновку судді районного суду про доведеність провини ОСОБА_1 , що вочевидь не надає можливості стверджувати про законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення.
Визнаючи вину ОСОБА_1 доведеною, суддя не перевірив належним чином докази на підтвердження законності вимог працівників поліції та обґрунтованості їх припущень щодо перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, а також було порушено процедуру огляду, передбачену ст. 266 КУпАП.
Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Інструкції).
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан, зокрема алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 593756 від 10 листопада 2024 року, 10 листопада 2024 року о 11-22 год., ОСОБА_1 на 5 км автодороги між с. Васинівка та с. Омельник Запорізької області Пологівського району керував автомобілем «ВАЗ 2109», д.н. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та на вимогу працівника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Суддею апеляційного суду було переглянуто наявний в справі відеозапис, на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . На запитання поліцейського чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, останній відповідає: «ще не встиг, тільки з позицій». Не встановлюючи та не оголошуючи ознак сп`яніння, співробітник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер». ОСОБА_1 надає згоду на проходження запропонованого огляду. Однак, співробітник поліції не надає водію технічний пристрій «Драгер» для проходження огляду, а повторно пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на місці, зазначаючи, що останній може відмовити від такого огляду. ОСОБА_1 каже «що не впевнений», на що співробітник поліції зазначає «тобто ви відмовляєтесь, так розумію. На місці чи їдемо до Запоріжжя?», ОСОБА_1 відповідає «та ні, навіщо туди їхати».
Отже, оглянутий відеозапис демонструє дії працівників поліції, які фактично зводилися до спонукання ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, що за відсутності жодних об`єктивних підстав для такої пропозиції, слід вважати формальним підходом з боку співробітників поліції та провокацію з боку останніх для відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
А сукупність наведених вище обставин переконують суд у штучності створеної ситуації, і вочевидь не слугують підтвердженням провини ОСОБА_1 за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичних обставин.
Таким чином, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відомості є лише відображенням позиції співробітників поліції і за своєю суттю фактично є обвинуваченням, яке не доведене в суді.
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь.
Вимогами ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року 23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).
У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
За таких обставин, апеляційну скаргу адвоката Бабіча С.А., подану в інтересах ОСОБА_1 слід задовольнити, а постанову судді суду першої інстанції скасувати та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бабіча Сергія Анатолійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 квітня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Постановити нову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                        В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 336/11381/24