Номер провадження: 22-ц/813/1749/25 
Справа № 522/609/24
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Старостін Сергій Олексійович
на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 травня 2024 року
за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа - Суворовський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту родинних відносин

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.
В обґрунтування заяви зазначила, що вона є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина.
Вказала, що відповідно до свідоцтва про її народження її прізвище записано як « ОСОБА_3 », її батьком записаний ОСОБА_4 , а матір`ю - ОСОБА_5 .
У зв`язку з реєстрацією шлюбу вона змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_1 ».
Після звернення її представника до Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), начальником указаного відділу повідомлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . У зв`язку з наявністю розбіжностей в написанні прізвища її батька в актовому записі про шлюб та в написанні її дошлюбного прізвища, вона не має можливості отримати витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
Указує, що розбіжності у написанні її прізвища в актовому записі про її народження та прізвища її батька у свідоцтві про смерть виникли у зв`язку із неправильним перекладом з російської на українську мови, а також через неуважність осіб, які вчинили такі записи.
Заявник зазначає, що в даному випадку встановлення факту родинних відносин їй необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину, а в позасудовому порядку встановити факт родинних відносин неможливо.
На підставі наведеного, просила встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і який записаний в її свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 16.09.1975 року, виданому Іллічівським РАЦС, як ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа - Суворовський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту родинних відносин - залишено без задоволення.

Суд виходив з того, що метою встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 визначає необхідність отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька, але під час розгляду встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_2 також є дружина померлого - ОСОБА_6 , проте заявником її як заінтересовану особу у даній справі не визначено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Старостін С.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на суттєві порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2024 року по справі № 522/609/24, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву заявника ОСОБА_1 - встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і який записаний в її свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 16.09.1975 року виданого Іллічівським РАЦС, як ОСОБА_4 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що суддя в своєму рішенні вказує, що не залучена у якості заінтересованої особи дружина померлого - ОСОБА_6 , як спадкоємець першої черги за законом, проте у нотаріальної справі відсутні докази того, що остання заперечує проти встановлення даного факту родинних відносин, невважаючи на те, що на її адресу встановленим порядком нотаріусом Кокоревої I.М. було направлено відповідно повідомлення.
Наголошується, що ОСОБА_1 змушена через свого представника звернутися до суду, оскільки іншим позасудовим шляхом факт родинних відносин встановити не можливо, у зв`язку з тим, що виявлено невідповідності у прізвищах. В особистих документах заявника та її рідного батька є розбіжності, які можуть бути усунуті лише в судовому порядку шляхом розгляду заяви про встановлення факту, що подана ними до суду. Тому необхідно встановити факт родинних відносин в судовому порядку між ОСОБА_1 померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, що ОСОБА_1 являється дочкою померлого батька ОСОБА_2 .
На думку скаржника, суд першої інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15 та постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20, від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17. А також, не звернув увагу на те, що заявниці необхідно встановити факт родинних відносин зі своїм батьком, оскільки цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема необхідні для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом. Більш того, ОСОБА_1 , як рідна донька не має можливості отримати свідоцтво про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька і не має доступу до інформації про місце поховання свого рідного батька, оскільки ці данні надають близьким родичам, тривалий час знаходиться за межами України як біженка зі своєю малолітньою дитиною під час військового стану.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку документу до їх електронного кабінету. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як слідує з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками записані: батько - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 12.06.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вбачається з довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 11.12.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , осіб, станом на 11.06.2023 (день відкриття спадщини) разом з ОСОБА_2 за указаною адресою також зареєстровані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та з 26.05.2008 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Заяви ОСОБА_6 про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_2 матеріали спадкової справи не містять.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного права чи інтересу не може бути виправданою.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, зокрема: взаємовідносини із заявником залежать від мети спору, що підлягає встановленню, і можуть вплинути на їх права та обов`язки; організації та установи, у яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.
Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.
Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).
Правильність встановлення заінтересованої особи залежить від визначення мети, для якої особі необхідно встановити той чи інший юридичний факт.
У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У зазначеній справі метою встановлення такого факту ОСОБА_1 визначає необхідність отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька.
Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів витребуваної судом першої інстанції копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулась ОСОБА_1 як донька померлого, та у заяві зазначила, що спадкодавцем першої черги також є дружина померлого - ОСОБА_6 . Заяви ОСОБА_6 про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_2 матеріали спадкової справи не містять.
Заінтересованою особою у даній справі заявником визначено лише Суворовський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Виходячи з мети встановлення факту, визначеної заявником у заяві, а саме необхідність отримання свідоцтва про право на спадщину, заінтересованою особою у даній справі має бути ОСОБА_6 як спадкоємець першої черги за законом.
До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають визнанню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із визнанням обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.
Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються визнанням обставин. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника (постанова Верховного Суду у справі № 638/4/19 від 07 квітня 2020 року, провадження № 61-18132св19).
За загальним правилом Цивільного процесуального законодавства України та положень статті 294 ЦПК України на заявника покладено обов`язок визначати заінтересованих осіб у справі.
Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі заявником.
Суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди заявника залучати інших заінтересованих осіб до участі у справі та зобов`язується вирішити справу за тією заявою, що пред`явлена, і стосовно тих осіб, які зазначені у ній.
Якщо заявник не заявляє клопотання про заміну/залучення заінтересованих осіб, суд повинен відмовляти у задоволенні поданої заяви про встановлення юридичного факту.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 449/1352/15-ц.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі №757/1782/18) вказано, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача і відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з мети встановлення факту, визначеної заявником у заяві, а саме необхідність отримання свідоцтва про право на спадщину, заінтересованою особою у даній справі має бути ОСОБА_6 як спадкоємець першої черги за законом.
Також, є слушними посилання суду першої інстанції на лист Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кокаревої І. Ю. від 19.12.2023 № 90/02-14 щодо визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. Нотаріусом, проаналізувавши подані ОСОБА_1 та сформовані шляхом доступу до єдиних реєстрів документи, зазначено, що оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 унеможливлюється у зв`язку з невизначеністю зі складом спадкового майна. Зазначено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2023 № 358987953, за ОСОБА_2 не зареєстровано право власності на будь-який об`єкт нерухомого майна. Тому, оскільки ОСОБА_1 не надано документи, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 відсутня, нотаріусом запропоновано ОСОБА_1 звернутися до суду з метою визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку.
Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до підстав її заяви і яким судом дана належна оцінка, не спростували такого висновку.
Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на об ґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.
За вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Старостін Сергій Олексійович, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький