Справа № 459/2593/23                        Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновської Ю.Д. 
Провадження № 22-ц/811/818/25                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 липня 2025 року м.Львів

Справа № 459/2593/23
Провадження № 22-ц/811/236/25
Провадження № 22-ц/811/818/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Салата Я.І.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянув апеляційні скарги  ОСОБА_3 на рішення Червоноградського (Шептицького) міського суду Львівської області від 17 грудня 2024 року та додаткове рішення цього від 10 лютого 2025 року, ухвалені у складі судді Дем`яновської Ю.Д. у справі  за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування шкоди, -

встановив:
8 серпня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення на її користь 63 554,73 грн. майнової шкоди (витрат на лікування) та 110 000 грн. моральної шкоди з врахуванням ліміту відповідальності страховика ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». В обґрунтування позову посилається на те, що 26 жовтня 2015 року ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ - 2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявила неуважність та неналежно оцінила дорожню обстановку, проігнорувала вимоги дорожнього знаку 2.2, розділу 3.3 ПДР України та, порушивши пункти 1.3., 15, 1.10., 2.3 (б, д), 10.1., 16.11 ПДР, не дала дорогу автомобілю «Renault Fluence», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під її (позивача) керуванням, який мав перевагу при проїзді вказаного перехрестя, внаслідок чого сталася ДТП, у якій вона (позивач) отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. У зв`язку з отриманим при ДТП ушкодженням здоров`я, вона ( ОСОБА_3 ) проходила неодноразово стаціонарне та амбулаторне лікування. Зазначає, що з місця події у важкому стані вона (позивач) була доставлена у лікарню та вимушена була витратити значні кошти на лікування, лікарські засоби, діагностику, протезування в «Центрі стоматологічної імплантації та протезування ТОВ «ММ». Вказує, що протягом тривалого часу вона (позивач) була змушена переносити фізичний біль та страждання у зв?язку з ушкодженням здоров?я і каліцтвом, спричиненим протиправними діяннями ОСОБА_6 .3. Крім того, під час ДТП був пошкоджений автомобіль, який знаходився у її ( ОСОБА_3 ) володінні. Власник цього автомобіля звернувся з іншим позовом про відшкодування йому спричиненої майнової та моральної шкоди, завданої пошкодженням його майна. Ця справа перебуває в провадженні Сокальського районного суду Львівської області. Зазначає, що необхідність тривалого лікування привела до вимушених змін у її житті. Такі зміни в житті, які настали через винні дії ОСОБА_7 , призвели до душевних страждань і, як наслідок,- до майнової та моральної шкоди, яка до цього часу їй не відшкодована ОСОБА_4 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Зазначає, що вона (позивач)повідомила ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»про цей страховий випадок. У цій страховій компанії ОСОБА_5 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам, згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вироком Червноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2022 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Цим вже вироком було відмовлено у відшкодуванні майнової та моральної шкоди через невірне визначення кола відповідачів, зокрема не пред`явлення позову до страховика. Ухвалою Львівського апеляційного суду вирок суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні цивільного позову та призначено розгляд такого в порядку цивільного судочинства. Просить позов задовольнити.
Рішенням Червноградського (Шептицького) міського суду Львівської області від 17 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 52 203,50 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 574,80 грн. судового збору.
Додатковим рішенням Червоноградського (Шептицького) міського суду Львівської області від 10 лютого 2025 року частково задоволено заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000 грн. витрат, понесених на оплату правової допомоги. В задоволенні решти вимог відмовлено.
Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та додаткове рішення суду оскаржила ОСОБА_3 . Вважає рішення незаконними та необґрунтованими, такими, що порушують її законні права та інтереси, винесеними з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі, в решті рішення суду залишити без змін. Також просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача 15 000 грн. витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції, та провести новий розподіл судових витрат при вирішення апеляційної скарги на основне рішення. Вказує, що вироком Червоноградського міського від 28 грудня 2022 року ОСОБА_4 визнана винною у скоєнні злочину, з призначенням покарання, але на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, була звільнена від призначеного покарання. Цим вироком їй (позивачу) було відмовлено у задоволенні цивільного позову до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, а саме, в сумі 63 554,73 грн. - на відшкодування майнової шкоди та 63 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, з підстав, що нею ( ОСОБА_3 ) не було залучено до участі в справі в якості співвідповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», у якій  ОСОБА_5  застрахувала свою цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 липня 2023 року вирок суду, в частині вирішення позову було скасовано та призначено новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що в ході розгляду справи вона (позивач) збільшила свої позовні вимоги, та з врахуванням ліміту відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, просила стягнути з відповідачів 63 554,73 грн. майнової шкоди та 110 000 грн. моральної шкоди, з врахуванням ліміту відповідальності страховика у цих правовідносинах у розмірі 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, та на відшкодування моральної шкоди - 5% від страхової виплати, за шкоду, заподіяну її здоров`ю. Таким чином, з врахуванням ліміту відповідальності страховика у вказаних правовідносинах за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю (100 000 грн.), зокрема,витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого, в які, згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», включаються і витрати, пов`язані з самим лікуванням, діагностикою, придбанням лікарських засобів тощо, з  ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»підлягала до стягнення вказана сума таких витрат в розмірі 63 554,73 грн., яка підтверджена документально, з врахуванням відсутності франшизи, відповідно до п.12.2 ст.12 Закону, згідно з яким франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та здоров`ю не застосовується. Окрім того, відповідно до ст.26-1 цього Закону,  із страхової компанії підлягало стягненню 5% від страхової виплати від шкоди, заподіяної здоров`ю, що становить 3 177,74 грн. (63 554,74 грн. х 5%), в якості відшкодування моральної шкоди. Решта 106 822,26 грн. (110 000 грн. - 3177,74 грн.) на відшкодування спричиненої моральної шкоди підлягало стягненню з  ОСОБА_8 . Вважає, що суд першої інстанції занизив розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_4 , який мав становити 106 822,26 грн. (110 000 грн. (заявлена вимога) - 3с177,74 грн. (5% від суми, яка підлягала до виплати страховою компанією за шкоду, заподіяну її ( ОСОБА_3 ) життю та здоров`ю) . Зазначає, що присуджений судом розмір відшкодування моральної шкоди з  ОСОБА_4  не відповідає вимогам розумності і справедливості, характеру скоєного нею правопорушення, глибині фізичних і душевних страждань, яких вона зазнала внаслідок таких діянь відповідача. В добровільному порядку ОСОБА_4  не відшкодувала їй (позивачу) коштів за спричинену шкоду. Стверджує, що з  ОСОБА_4  слід стягнути додатково 54 618,76 грн. (106 822,26 грн. - 52 203,50 грн.) на відшкодування моральної шкоди, а також 63 554,73 грн. на відшкодування майнової шкоди. Крім того, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вимог до  ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з підстав пропуску 3-річного терміну для звернення до страхової компанії за вказаними страховими виплатами про відшкодування шкоди. Однак, її (позивача) первинний позов заявлявся ще в ході кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Посилається на ч.2 ст. 127, 128 КПК України, постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №569/713/18 та від 14 вересня 2021 року у справі №395/875/19. Діючи добросовісно, вона ( ОСОБА_3 ) подала позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, до початку судового розгляду у кримінальному провадженні. Зазначає, що додатковим рішенням від 10 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_9 3 в її (позивача) користь 10 000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу із заявлених нею 15 000 грн. Вказує, що відповідачем не заявлялося клопотала про зменшення розміру таких витрат. Суд зменшив розмір витрат на правничу допомогу, виходячи із частковості задоволення позовних вимог. Таке додаткове рішення не відповідає вимогам ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення. 
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Встановлено, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2022 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яким встановлено, що 26 жовтня 2015 року близько 11.15 год., керуючи належним їй, технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2107» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що є засобом підвищеної небезпеки, слідуючи по проїжджій частині вулиці Винниченка у м. Червоноград Львівської області, яка є другорядною дорогою, наближаючись до перехрестя вказаної вулиці з вулицею Чорновола, що є головною дорогою, проявила неуважність та неналежно оцінила дорожню обстановку, проігнорувала вимоги дорожнього знаку 2.2. розділу 33 ПДР України, не дала дорогу автомобілю «Renault Fluence» з державним реєстраційним номерним НОМЕР_2 , який мав перевагу при проїзді вказаного перехрестя. В результаті таких протиправних дій водія ОСОБА_4 на перехресті вулиці Чорновола з вулицею Винниченка, міста Червонограда, відбулось зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок вказаної ДТП водій автомобіля «Renault Fluence» ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Вищевказані порушення Правил дорожнього руху обвинуваченої перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпіла ОСОБА_3 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Цим вироком ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Відмовлено у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином внаслідок ДТП в розмірі 63 554,73 грн. (майнової шкоди) та 63 000 грн. моральної шкоди.Відмова у задоволенні цивільного позову мотивована тим, що не надано доказів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП. В матеріалах справи такі дані відсутні. Страхова компанія чи МТСБУ України не залучалась позивачем у якості відповідача за цивільним позовом. Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів (не пред`явлено до страховика або МТСБУ), то суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначити розмір сум, які підлягають відшкодуванню за заподіяну шкоду та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №199/6524/18 (провадження №51-1748км19).
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 липня 2023 року скасовано вирок Червоноградського міського суду Львівської області в частині вирішення цивільного позову, призначено новий розгляд цивільного позову в порядку цивільного судочинства.
Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
       Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
При постановленні рішення суд першої інстанції виходив з такого.
Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 999 ЦК України розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 7 статті 7 Закону України «Про страхування» до видів обов`язкового страхування в Україні віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Встановлено, що внаслідок винних дій ОСОБА_4 позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. При цьому, пошкодження штучних конструкцій при визначенні ступеня ушкодження здоров`я не враховується. 
Цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АЕ/4461941 (т.1. а.с.39).
Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. 
Між ОСОБА_4 та СК ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.ст. 23, 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.  У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Згідно із ст. 26-1 цього Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Відшкодування шкоди повинно бути покладено на відповідача ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в розмірі обгрунтованих витрат, понесених на лікуванням потерпілого, що пов`язані з діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я та придбанням лікарських засобів, моральна шкода в розмірі не більше 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю; а на винну особу - моральна шкода в решті визначеної судом суми.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на ліки,  лікування, протезування (крім протезів з  дорогоцінних   металів),  придбання  санаторно-курортних  путівок, речей догляду за  потерпілим  визначаються  на  підставі  рецептів лікарів,   довідок  або  рахунків  про  їх  вартість. 
З наданих позивачем чеків з аптечних установ, вбачається лише назва препаратів та їх вартість, проте не подано жодного документа, який би давав можливість встановити, що саме ці медичні препарати призначалися позивачу для її лікування у зв`язку з ушкодженням здоров`я у ДТП.
ОСОБА_3 підтверджено витрати, понесені на протезування в «Центрі стоматологічної імплантації та протезування ТОВ «ММ», у зв`язку з ушкодженням при ДТП штучних конструкцій, на її щелепах, а сааме: зламами абатмента на імпланті одного зуба, та зламами металокерамічної коронки іншого зуба, розцементуванням ортопедичної конструкції на імплантат в ділянці 3-х зубів, та коронки на одному зубі.
З матеріалів кримінального провадження, зокема, висновків судово-медичних експертиз вбачається, що із медичної картки хворої № 219/04 Центру стоматологічної імплантації та протезування ТзОВ «ММ», ОСОБА_3 у 2005 році було проведено оперативне втручання - імплантацію двоетапову дистальних відділів нижньої щелепи (6ОД)……  4 листопада 2015 року - скарги на розцементування ортопедичної конструкції на нижній щелепі справа після ДТП, яка сталась 26 жовтня 2015 року. Об?єктивно: розцементування металоконструкції мостоподібного протезу з опорою на імпланти. Під час огляду було виявлено злам абатмента на імпланті зуба, а також злам металокерамічної коронки на зубі. Діагноз: «Злам абатмента на імпланті в ділянці 47-го зуба, злам металокерамічної коронки на 28-му зубі, розцементування ортопедичних конструкцій на імплантат 46-48 та коронки 28 зуба». Проведено фіксацію мостоподібного протезу з опорою на імпланти 46-48 зубів на тимчасовий цемент. 18 листопада 2015 року - скарги на виникнення болю в ділянці нижньої щелепи зліва та справа під час жувальних нагрузок. Об?єктивно: наявні множинні сколи кераміки та злам абатмента зуба. 18 березня 2016 року встановлено діагноз щодо патологічної стертості зубів.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Матеріали справи підтверджують наявність причинно-наслідкового зв`язку внаслідок винний дій ОСОБА_4 та заподіяною шкодою, яку позивачем доведено належними та допустимими доказами, розмір понесених витрат на протезування становить 55 930 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Згідно із ч.1,2 п.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Згідно із ч. 1 ст. 1167, ч.1 ст.1177 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно із ч. 2 п. 5 постанови, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що глибина, тривалість та істотність фізичних і душевних страждань, описані позивачем, є суб`єктивним, в той час як  ступінь тяжкості завданих тілесних ушкоджень, які віднесені до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості є об`єктивним критерієм, а тому заявлений позивачем розмір відшкодування в розмірі 110 000 грн. не доведений позивачем належними та допустимими доказами. В позовній заяві наведені лише загальні фрази та формулювання, в той час як інші належні та допустимі докази спричинення моральної шкоди саме в заявленому розмірі позивачем не надані.
Сам факт заподіяння позивачці тілесних ушкоджень у вказаний вище спосіб з усією очевидністю свідчить про заподіяння їй внаслідок цих дій моральної шкоди. При цьому у матеріалах справи відсутні докази щодо підтвердження розміру, виду, характеру та тривалості моральних страждань позивача.
Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 
Згідно із постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 297/2187/19, визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  не повинно обмежувати права потерпілого. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист. Водночас, у межах кримінального провадження за ст.286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмета доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування. Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Наведене узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2019 року і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.
Встановлено, що ОСОБА_3 , звернувшись 21 березня 2019 року з цивільним позовом в кримінальному провадженні, позивач реалізувала своє право на звернення до страхової компанії на виплату страхового відшкодування.
Згідно із п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» одна з підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 9 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 щодо строків на подачу заяви про виплату страхового відшкодування, потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку Строки на подачу заяви про виплату страхового відшкодування є преклюзивними та не можуть бути поновлені, проте якщо заявник на виплату страхового відшкодування діяв добросовісно, то суд може захистити порушене право. 
Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 вирішено чи є нездійснення потерпілою особою всупереч своїм власним інтересам обов`язку звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року (з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) підставою припинення права вимоги до завдавача шкоди і обов`язку такої особи відшкодувати завдану нею шкоду. Право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає. Разом з тим, Закон України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (ст. 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (ст. 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (ст. 1166 ЦК України), Верховний Суд з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. 
Позивачем не надано суду доказів звернення до ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, завданої саме ушкодженням здоров`я відповідно до п.37.1.4. ст.37 ЗУ «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Позивач пропустила трирічний строк звернення за виплатою відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, визначений п.37.1.4. ст.37 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ОСОБА_3 не вказує на поважність причин пропуску (не строків позовної давності), а вважає що в даному випадку відсутні строки звернення до суду через те, що шкода заподіяна внаслідок кримінального правопорушення.
На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення зі ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»55 930 грн. витрат на протезування та 2 796,50 грн. на відшкодування моральної шкоди внаслідок пропуску трьохрічного строку звернення за виплатою страхового відшкодування. У задоволенні вимоги про стягнення 7 624,74 грн. витрат на лікування відмовлено за недоведеністю таких витрат на лікування. 
Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції задовольнив вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_4 52 203,50 грн. моральної шкоди. У цій частині рішення не оскаржене і не переглядається.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підтави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.
26 грудня 2024 року ОСОБА_3 подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у справі. Просила ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. В обґрунтування заяви посилається на те, що професійну правничу допомогу їй надавало ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників». Розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 15 000 грн., таку суму фіксованого гонорару встановлено адвокатом та клієнтом. 
Оскаржене додаткове рішення мотивовано наступним.
Рішенням суду від 17 грудня 2024 року частково задоволено позов ОСОБА_3 ; стягнуто з відповідача на користь позивача 52 203, 50 грн. на відшкодування моральної шкоди; в решті позову відмовлено.
Адвокатом Бордюком М.Й. у належний процесуальний спосіб повідомлено суд про те, що докази на підтвердження розміру понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України.
Згідно із положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно із ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із ч.2 ст.141 цього Кодексу інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч.ч.2,3 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.3 ст.141 цього Кодексу при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд першої інстанції застосував висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц, статті 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі щодо офіційного тлумачення положень ст.59 Конституції України).
У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).
Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із ч.ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідно до додаткової постанови Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року у справі № 927/237/20, ЦПК України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Надаючи оцінку співмірності понесеним стороною витрат на правову допомогу з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, судом з`ясовується, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, суд враховує не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.
Встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу сторона позивача віднесла: з`ясування обставин справи, вивчення правовідносин і матеріального права, яке регулює спірні правовідносини, збір доказів, підготовка позовної заяви про збільшення позовних вимог, клопотання про залучення до участі у справі ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та підготовку процесуальних документів, на що витрачено 20 годин; участь у судових засіданнях згідно журналів судового засідання, з врахуванням очікування судових засідань, в тому числі тих, які не відбулися при розгляді цього позову як у цивільній так і кримінальній справі, на що також було витрачено орієнтовно 20 годин. Представником позивача надано суду детальний опис виконаних робіт від 26 грудня 2024 року.
Представник розділив в окремі групи відповідні послуги.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що такі послуги охоплюються поняттям представництва та здійснюються будь - яким адвокатом у межах наданих йому повноважень та визначених законом прав.
Доводи про встановлення фіксованого розміру гонорару спростовуються договором про представництво інтересів (надання професійної правничої допомоги) від 1 березня 2019 року (матеріали кримінальної справи том 1 а.с.27), укладеного між адвокатом Бордюком М.Й. та ОСОБА_3 , оскільки такий не містить відомостей стосовно фіксованого чи іншого розміру гонорару адвоката.
Часткове задоволення позову полягає в тому, що суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 66 351,24 грн. (55 930 грн. витрат на протезування, 2 796,50 грн. на відшкодування моральної шкоди, 7 624,74 грн. витрат на лікування). 
Відповідно до пункту 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу, суд прийняв до уваги зміст заяв та клопотань сторони позивача по суті, складність справи, позицію сторони відповідача, час, затрачений представником позивача в судових засіданнях, їх кількість, витрачений представником відповідача час на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а також результат розгляду справи (часткове задоволення позову), конкретні обставини справи, та вважав, що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним з обсягом наданих послуг. 
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги.
Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
       
Апеляційні скарги  ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського (Шептицького) міського суду Львівської області від 17 грудня 2024 року та додаткове рішення цього суду від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ _____Ю.Р. Мікуш             _______________Р. В. Савуляк