ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 679/1955/24
Провадження № 22-ц/820/1087/25

Хмельницький апеляційний суд
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Дубова М.В.,
з участю позивача та його представника,
представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 березня 2025 року, суддя Стасюк Р.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Нетішинської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Нетішинської міської ради про визнання у порядку спадкування права власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позову вказав, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його двоюрідним братом по лінії матері. 
Брат був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , однак протягом останніх 15 років фактично проживав у с. Білотин, Ізяславського району. 
Право на користування житлом ОСОБА_2 набув на підставі ордеру №9533, виданого Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Нетішин 26.06.1993 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. 
За життя, на початку грудня 2022 року, ОСОБА_2 звернувся до Нетішинської міської ради із заявою про приватизацію вказаного житла, однак відповіді на свою заяву не отримав, оскільки передчасно помер.
Брат не був одружений, не мав дітей, рідних братів та сестер, його батьки померли.
Він, як єдиний спадкоємець за законом, звернувся до Нетішинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , до складу якої увійшла вищевказана квартира.
Листом Нетішинської державної нотаріальної контори від 14.11.2024 року, №359/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 , посилаючись на перехід до нього прав спадкодавця на приватизацію житла, яку ОСОБА_2 розпочав за життя, однак не завершив, просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті двоюрідного брата, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.03.2025 року в задоволенні позову відмовлено.
У мотивувальній частині рішення суд зауважив, що належними, достатніми та достовірними доказами не доведено, що ОСОБА_2 за життя висловив волю на приватизацію займаної ним з 1993 року квартири.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. 
На обґрунтування скарги зазначив, що належними та достатніми доказами доведено звернення ОСОБА_2 до Нетішинської міської ради з усіма необхідними документами для приватизації житла, про що також пояснили в суді свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Суд належної оцінки вказаним обставинам не надав, не врахував стандарт більшої переконливості доказів, у зв`язку з чим неправильно вирішив спір.
У відзиві на апеляційну скаргу Нетішинська міська рада вказала, що ОСОБА_1 не довів обставин щодо звернення ОСОБА_2 до органу приватизації із відповідною заявою про приватизацію спірної квартири.
Також зауважив, що органом приватизації житлового фонду, який перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Нетішин, є Фонд комунального майна м. Нетішина, а не Нетішинська міська рада.
В суді позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. 
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечила. 
Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено, що 26.07.1993 року ОСОБА_2 , на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ХАЕС від 27.05.1993 року за №74, на склад сім`ї з 1 особи видано ордер №9533 на зайняття житлового приміщення, квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 20.12.2022 року Ізяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). 
Згідно з витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №72955052 від 24.06.2023 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Нетішинською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №70838417.
Відповідно до листа Нетішинської державної нотаріальної контори від 14.11.2024 року, ОСОБА_1 повідомлено про те, що він є єдиним спадкоємцем за законом на все майно, яке належало ОСОБА_2 . Інших спадкоємців немає. Видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 неможливо, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру.
Як вбачається зі змісту інформації, наданої виконавчим комітетом Нетішинської міської ради від 19.11.2024 року, згідно з реєстром Нетішинської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 25.06.1997 року по 20.12.2022 року був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Знятий із зареєстрованого місця проживання у зв`язку зі смертю. Квартира належить до комунальної власності міста, технічний паспорт на неї не виготовлявся. Відповідно до журналу заяв та звернень з питань приватизації ОСОБА_2 із заявою стосовно приватизації даної квартири не звертався.
Рішенням 38 сесії Нетішинської міської ради VII скликання від 26.01.2018 року функції органа приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Нетішин, передано Фонду комунального майна м. Нетішин.
Згідно з копією витягу з книги реєстрації заяв на приватизацію квартир, одноквартирного будинку, житлових приміщень у гуртожитках, що належать громадянам на праві приватної власності, яка розпочата 31.07.2019 року, запис, який би містив відомості про звернення ОСОБА_2 із заявою про приватизацію житла, відсутній.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є сусідкою померлого, проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Певний період часу у неї на зберіганні перебували документи ОСОБА_5 , зокрема, ордер на житло, паспорт, оскільки до нього часто навідувалися стороні особи і він хвилювався аби не втратити документи. За життя ОСОБА_5 розповідав що після смерті має намір залишити квартиру двоюрідному брату. Незадовго до смерті ОСОБА_5 разом з братом приходили до неї, та ОСОБА_5 розповів, що має намір подарувати квартиру брату, про приватизацію вони не говорили. Свідок зазначила, що вважала, що квартира сусіда вже приватизована.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала показання, в яких зазначила, що з січня 2022 року разом із сім`єю винаймали у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Між нею, ОСОБА_5 та його братом ОСОБА_1 була розмова про можливість придбання житла з можливістю розтермінування платежів. У грудні 2022 року ОСОБА_5 та його брат ОСОБА_1 востаннє приїздили до неї та розповідали що ОСОБА_5 написав заяву на приватизацію житла, яку подав до Нетішинської міської ради.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до ч. 4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
За змістом ст.ст. 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
У п. 17 Положення зазначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Відповідно до п. 18 Положення передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи:
заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;
копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;
копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);
довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;
технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;
копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;
документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;
копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);
заяву-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №350/67/15-ц (провадження №14-652цс18) зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності.
Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.
У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.
Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013 року у справі №6-121цс13.
Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.
Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві).
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.02.2022 року у справі №524/3501/20 (провадження №61-8394св21), від 01.05.2024 року у справі №202/5156/19 (провадження №61-11620св23).
Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши, що спадкодавець ОСОБА_2 , який є двоюрідним братом позивача ОСОБА_1 , не звертався з належно оформленою заявою до відповідного органу приватизації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не набув права вимагати визнання за собою, як єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , права власності на спірну квартиру.
Доводи апелянта з посиланням на пояснення свідків зводяться до переоцінки доказів, належним чином оцінених судом першої інстанції, які на правильність вирішення спору не впливають.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 липня 2025 року.

Судді:                                                        Р.С. Гринчук 

                                                                       А.М. Костенко

                                                                       Т.В. Спірідонова