ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року	Львів	Справа № 260/3064/24 пров. № А/857/20166/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                               Судової-Хомюк Н.М.,
суддів:                                                                     Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі № 260/3064/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
суддя у І інстанції – Рейті С.І.,
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення – не зазначено,

                                                   В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, право на яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі- Постанова № 168) у розмірі 100000 гривень за час перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 27.03.2023 по 27.04.2023, з 28.04.2023 по 15.05.2023,3 15.05.2023 по 18.05.2023, з 19.05.2023 по 01.06.2023, з 06.06.2023 по 23.06.2023, з 17.07.2023 по 29.07.2023.
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду передбачену Постановою №168 у розмірі 100000 гривень за час перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 27.03.2023 по 27.04.2023, з 28.04.2023 по 15.05.2023, з 15.05.2023 по 18.05.2023, з 19.05.2023 по 01.06.2023, з 06.06.2023 по 23.06.2023, з 17.07.2023 по 29.07.2023.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах Донецької, Луганської областей та в період здійснення зазначених заходів. Вказав, що під час проходження військової служби, зокрема у період дії воєнного стану, у період з 27.03.2023 року по 29.07.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Зазначив, що згідно пункту 1 Постанови №168, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Втім, усупереч наведеній правовій вимозі відповідач не нараховував та не виплачував позивачеві додаткову винагороду, передбачену Постановою №168. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, оскільки вважає його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що позивач не надав доказів, як того вимагає Наказ Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі – Порядок № 260), для виплати йому за періоди лікування додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. Надані довідки в додатках до позовної заяви за вищевказані періоди не підтверджують лікування, пов`язаного з отриманням бойового поранення чи  травмування, та є такими що підтверджують супутні (соматичні) захворювання, що згідно Порядку № 260 та, як наслідок, не дають право на виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн.
У відповідь на подану апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому заперечує проти вимог скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .
Під час проходження військової служби, 15.05.2022 під час виконання бойового розпорядження у складі ВЧ НОМЕР_3 у населеному пункті АДРЕСА_1 , під час мінометного обстрілу одержав вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин середньої третини правої гомілки, про що свідчить довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 5834 від 16.12.2022.
В подальшому, після отримання медичної допомоги на етапі евакуації, перебував на стаціонарному лікуванні і у відпустках за станом здоров`я:
- у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 20.05.2022 року по 27.05.2022 року;
- у КНП «ЗОКЛ ім. А. Новака» ЗОР з 28.05.2022 року по 16.06.2022 року;
- 16.06.2022 року - відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів;
- у КНП «ЗОКЛ ім. А. Новака» ЗОР з 21.06.2022 року по 06.07.2022 року;
- 01.08.2022 року - відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів;
- у КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» ЗОР з 07.07.2022 року по 22.08.2022 року;
- у КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» ЗОР з 03.08.2022 року по 02.09.2022 року;
- 02.09.2022 року - відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів;
- у КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» ЗОР з 15.10.2022 року по 14.11.2022 року;
- у КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» ЗОР з 15.11.2022 року по 24.11.2022 року.
06.02.2023 року позивача було переміщено до ВЧ НОМЕР_1 .
У зв`язку із погіршенням стану здоров`я, був скерований на стаціонарне лікування: у КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» ЗОР з 27.03.2023 року по 27.04.2023 року.
Окрім того, внаслідок отриманої акубаротравми, ЗЧМТ, струсів головного мозку, перебував на стаціонарному лікуванні:
- у КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» з 28.04.2023 року по 15.05.2023 року;
- у КНП «Центральна міська клінічна лікарня» УМР з 15.05.2023 року по 18.05.2023 року;
- у КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» з 19.05.2023 року по 01.06.2023 року;
- 01.06.2023 року - відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів;
- у КНП «ЗОКЛ ім. А. Новака» ЗОР з 06.06.2023 року по 23.06.2023 року;
- у КНП «КЛШМД» ДМР з 17.07.2023 року по 29.07.2023 року.
30.10.2023 року відповідно до витягу з наказу Командувача Сухопутних військ ЗСУ № 577-РС, позивача було переміщено до ВЧ НОМЕР_2 .
01.02.2024 року на адресу ВЧ НОМЕР_1 позивачем надіслано звернення з пакетом документів щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні починаючи з 27.03.2023 року. Дане звернення отримано військовою частиною 21.02.2024 року, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення, однак, військовою частиною вказане звернення проігноровано, відповіді не надано, додаткову винагороду не виплачено.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. у спірний період, останній звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, у розумінні пункту 1 Постанови №168 позивач вважається особою, яка у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення), а відтак має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн в розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні після поранення, а саме за період: з 27.03.2023 року по 27.04.2023 року, з 28.04.2023 року по 15.05.2023 року, з 15.05.2023 року по 18.05.2023 року, з 19.05.2023 року по 01.06.2023 року, з 06.06.2023 року по 23.06.2023 року, з 17.07.2023 року по 29.07.2023 року.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Відповідно до статті 12 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-ХІІ) з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з статтею 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Згідно з пунктом 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова № 168.
Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Отже, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, підлягають включенню особи, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в тому числі:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
- перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Тобто, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Військовослужбовець, який дістав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, за весь час стаціонарного лікування отримує винагороду 100000 грн. При цьому, таку винагороду зберігають за час відпустки після лікування, якщо поранення було важким, а ступінь важкості поранення визначають ВЛК. Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду 100000 грн, а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду 100 000 грн отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК.
25.03.2022 для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України прийнято рішення від 25.03.2022 №248/1298 та від 18.04.2022 №248/1529.
В подальшому, питання виплати додаткової винагороди регулюється рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, чинним на час виникнення та існування спірних правовідносин, згідно з яким документальне підтвердження вказаних вище фактів здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій (вахтовой, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. При цьому відряджені військові підтверджують безпосередню участь у бойових діях або заходах довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин. При цьому в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо. Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Крім цього, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включені військовослужбовців, зокрема, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
При цьому підставою для видачі наказу є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), в якій має бути зазначено: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).
З урахуванням вищеозначеного рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, в подальшому наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 затверджено зміни до Порядку №260 та внесено до цього Порядку новий розділ XXXIV (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).
Так, згідно з пунктом 9 розділу XXXIV Порядку №260 (тут і далі в редакції Наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44) накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Пунктом 10 розділу XXXIV Положення №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн також включаються військовослужбовці у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Пунктом 11 розділу XXXIV Положення №260 встановлено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення/травми, контузії, каліцтва військовослужбовцем.
Зі змісту Виписки № 232 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , надходження у стаціонарі з 27.03.2023 року по 27.04.2023 року. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): Посттравматична невропатія правого малогомілкового нерву внаслідок вогнепального поранення м`яких тканин нижньої третини правої гомілки у вигляді помірного парезу правої стопи та порушення функції ходи. Стан після вогнепального осколкового сліпого поранення (15.05.2022 року) м`яких тканин середньої третини правої гомілки. Стан після відновних операцій ПХОР та видалення сторонніх тіл, пластику дефекту тканин. Двобічний гонартроз І-ІІ ступеня. Варикозна хвороба правої нижньої кінцівки. Хронічна венозна недостатність ІІ ступеня. Двобічне ураження звукосприймального апарату І ступеня. ІХС: Атеросклеротичний кардіосклероз. СН І ст. Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, 2 ступінь, ризик високий. Синовіїт обох колінних суглобів. Остеонекроз відростка лівої стегнової кістки? Варикозна хвороба правої нижньої кінцівки. Післятравматичний стресовий розлад, виражений стійкий, тривалий дисфоричний тип зі стійкою інсомнією.
Зі змісту Виписки № 884 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , надходження у стаціонарі з 28.04.2023 року по 15.05.2023 року. Основний діагноз: F43.1 Післятравматичний стресовий розлад, помірно виражений, стійкий.
Зі змісту Виписки № 5194 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , надходження у стаціонарі з 15.05.2023 року по 18.05.2023 року. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): Основний Гостра алергічна реакція по типу ангіоневротичного набряку імовірніше медикаментозного генезу.
Зі змісту Виписки № 1006 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , надходження у стаціонарі з 19.05.2023 року по 01.06.2023 року. Основний діагноз: F43.1 Післятравматичний стресовий розлад, помірно виражений, нестійка компенсація.
Зі змісту Виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 7520 ОСОБА_1 Госпіталізація в період з 06.06.2023 року по 23.06.2023 року. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): Рецидивуючий ангіоневротичний набряк фаза загострення. Рецидивуюча кропивянка фаза загострення.
Зі змісту Виписки № 14773 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , надходження у стаціонарі з 17.07.2023 року по 29.07.2023 року. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): Хронічна рецидивуюча генералізована кропив`янка, гострий період. Ангіоневротичний набряк рецидивуючий, гострий період. Супутній діагноз: Наслідки МВТ: Акубаротравми, ЗЧМТ, струсів головного мозку з розсіяною органічною симптоматикою, цефалгічним синдромом, тривожним синдромом. 
Відтак, матеріали справи свідчать, що позивач, у зв`язку з отриманим 15.05.2022 року пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме в період: з 27.03.2023 року по 27.04.2023 року, з 28.04.2023 року по 15.05.2023 року, з 15.05.2023 року по 18.05.2023 року, з 19.05.2023 року по 01.06.2023 року, з 06.06.2023 року по 23.06.2023 року, з 17.07.2023 року по 29.07.2023 року.
Щодо посилань скаржника на відсутність підстав доплати додаткової грошової допомоги з розрахунку 100000 грн у зв`язку з тим, що позивач перебував на лікуванні через захворювання, яке не пов`язане з пораненням, отриманим внаслідок захисту Батьківщини, колегія суддів зазначає наступне.
Збільшена до 100 тисяч гривень додаткова винагорода виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з дня отримання поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) й підставою для видання наказу щодо виплати такої винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 року №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Така довідка (від 16.12.2022 року № 5834), оформлена відповідно до встановленого порядку, наявна у позивача, де зазначено, що він 15.05.2022 року, за обставин під час виконання бойового розпорядження, саме при виконанні службових обов`язків військової служби, пов`язаних з захистом Батьківщини в районі виконання бойового завдання, отримав травмування, яке не пов`язано з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного-чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. 
Разом з тим, апеляційний суд наголошує на тому, що Постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн., а саме: 1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; 2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Позивач у період з 27.03.2023 року по 27.04.2023 року, з 28.04.2023 року по 15.05.2023 року, з 15.05.2023 року по 18.05.2023 року, з 19.05.2023 року по 01.06.2023 року, з 06.06.2023 року по 23.06.2023 року, з 17.07.2023 року по 29.07.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджено наявною в матеріалах справи медичною документацією, а отже, колегія суддів вважає, що він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у вказані періоди.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно стаття 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі № 260/3064/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М. А. Пліш