КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 359/7436/24                                                                  Головуючий у суді І інстанції Семенюта О.Ю.
Провадження № 22-ц/824/9405/2025                                                      Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
09 липня 2025 року                                                    м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Лісовик-2006», про зняття арештів із земельних ділянок та скасування державної реєстрації обтяжень цих об`єктів нерухомого майна,
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 20 жовтня 2023 року на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених з ТОВ «ФК «Сіті Голд» в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» і посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігуном А.І. за реєстровими №№ 6780, 6781, 6782, та актів приймання-передачі від 30 січня 2024 року він набув право власності на земельні ділянки площею 10,9362 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2122, площею 6,9500 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2123, площею 6,2009 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2124, з цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташовані на території Гірської сільської ради Бориспільського району.
Вказані земельні ділянки належали ОК «СТ «Лісовик-2006» і були передані ним в іпотеку ТОВ «Український промисловий банк» на підставі договору іпотеки від 11 травня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 150/Кв-07 від 11 травня 2007 року.
У свою чергу ТОВ «ФК «Сіті Голд» набуло права іпотекодержателя за договором іпотеки від 11 травня 2007 року на підставі договорів про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладених 02 липня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк», 22 лютого 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Ейпіес Україна», 15 березня 2019 року між ТОВ «Ейпіес Україна» та ТОВ «Андріївська», 22 листопада 2021 року між ТОВ «Андріївська» та ТОВ «Сіті Голд».
З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 липня 2024 року позивачу стало відомо про те, що на зазначені земельні ділянки були накладені арешти, а саме:
- на земельну ділянку з кадастровим номером 3220883200:03:002:2122 на підставі постанови державного виконавця ВПВР ДВС України від 25 березня 2015 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (запис про обтяження № 55711311 від 26 березня 2015 року);
- на земельну ділянку з кадастровим номером 3220883200:03:002:2123 на підставі постанови державного виконавця ВПВР ДВС України від 25 березня 2015 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (запис про обтяження № 55604555 від 26 березня 2015 року) та на підставі постанови державного виконавця ВПВР ДВС України від 14 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 (запис про обтяження № 55604751 від 21 вересня 2016 року); 
- на земельну ділянку з кадастровим номером 3220883200:03:002:2124 на підставі постанови державного виконавця ВПВР ДВС України від 25 березня 2015 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (запис про обтяження № 9191929 від 26 березня 2015 року) та на підставі постанови державного виконавця ВПВР ДВС України від 14 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 (запис про обтяження № 55596885 від 21 вересня 2016 року).
З інформації, отриманої від третьої особи - ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 стало відомо, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 про стягнення заборгованості з ОК «СТ «Лісовик-2006» на користь ПАТ «Дельта Банк».
26 лютого 2016 року державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та 21 вересня 2016 року - постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі пункту 9 частини першої статті 49 вказаного Закону.
Виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 були знищені за закінченням терміну зберігання. Наявні обтяження перешкоджають позивачу у здійсненні ним прав правомочностей власника земельних ділянок, визначених законом.
На підставі викладеного  ОСОБА_1 просив суд зняти накладені ВПВР ДВС України арешти з належних йому на праві власності трьох земельних ділянок та скасувати державну реєстрацію обтяження нерухомого майна у вигляді арештів, відомості про які містяться у відповідних записах у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року позов задоволено.
Знято арешт із земельної ділянки площею 10,9428 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2122 та цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташованої на території Гірської сільської ради Бориспільського району, що був накладений на підставі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 25 березня 2015 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Скасовано державну реєстрацію арешту нерухомого майна, відомості про який містяться у записі про обтяження № 55711311 від 26 березня 2015 року у Державному реєстрі речових прав.
Знято арешти із земельної ділянки площею 6,9500 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2123 та цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташованої на території Гірської сільської ради Бориспільського району, що були накладені на підставі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 25 березня 2015 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та на підставі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 14 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
Скасовано державну реєстрацію арештів нерухомого майна, відомості про які містяться у записах про обтяження № 55604555 від 26 березня 2015 року та № 55604751 від 21 вересня 2016 року у Державному реєстрі речових прав.
Знято арешти із земельної ділянки площею 6,2009 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2124 та цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташованої на території Гірської сільської ради Бориспільського району, що були накладені на підставі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 25 березня 2015 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та на підставі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 14 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
Скасовано державну реєстрацію арештів нерухомого майна, відомості про які містяться у записах про обтяження № 9191929 від 26 березня 2015 року та № 55596885 від 21 вересня 2016 року у Державному реєстрі речових прав.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 3 633,60 гривень.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Сіті Голд» на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 3 633,60 гривень.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за змістом листа начальника ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України № 47266/О-10234/20.1 від 27 березня 2024 року, на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 про стягнення заборгованості з ОК «СТ «Лісовик-2006» на користь ПАТ «Дельта Банк». 
26 лютого 2016 року державний виконавець ВПВР ДВС України прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку зі скасуванням рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. 
21 вересня 2016 року державний виконавець ВПВР ДВС України прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі пункту 9 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із поверненням виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.
Виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 знищені за закінченням терміну зберігання. Оскільки ОСОБА_1 не є стороною у вказаних виконавчих провадженнях, надати більше інформації не виявляється можливим.
Ці обставини, на думку суду першої інстанції, переконливо свідчать про те, що потреба у продовженні дії арештів земельних ділянок площею 10,9428 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2122, площею 6,9500 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2123, площею 6,2009 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2124 із цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташованих на території Гірської сільської ради Бориспільського району, припинилась.
Наявні обтяження перешкоджають позивачу реалізувати свої права власника. При цьому суд враховував правову позицію Верховного Суду, викладену у справах № 817/928/17 та № 569/6234/22 про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Відмова у скасуванні вказаних обтяжень сприятиме продовженню втручання держави у право позивача на мирне володіння його майном. Таке втручання є невиправданим, оскільки воно не ґрунтується на законі. Ця обставина свідчить про порушення речового права ОСОБА_1 , передбаченого частиною першою статті 319 ЦК України та гарантованого пунктом 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, третя особа - ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанціїнорм процесуального й неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в даній справі позивачем пред`явлено позов щодо зняття арешту з майна і скасування державної реєстрації обтяжень у вигляді арештів накладених на майно, а не позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України суду було повідомлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 52635987 з примусового виконання наказу № 3/059-12/2, виданого 09 листопада 2015 року Господарським судом Київської області, який було повторно пред`явлено до виконання і резолютивною частиною якого передбачено: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 150/Кв-07 від 11 травня 2007 року на загальну суму 29 788 353,14 грн звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором № 150/2квіп-07 від 11 травня 2007 року, належить ОК «СТ «Лісовик-2006» і знаходиться на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, а саме  земельні ділянки: загальною площею 6,9500 га, кадастровий номер 3220883200:03:002:2123 (ринковою вартістю станом на 01 липня 2014 року 7 290 000,00 грн); загальною площею 10,9362 га, кадастровий номер 3220883200:03:002:2122 (ринковою вартістю станом на 01 липня 2014 року 11 471 000,00 грн); загальною площею 6,2009 га, кадастровий номер 3220883200:03:002:2124 (ринковою вартістю станом на 01 липня 2014 року 6 504 000,00 грн); шляхом реалізації на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки у розмірі оціночної вартості вказаного майна, що буде визначена незалежним суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 
В ході виконання зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем описано та арештовано вказані земельні ділянки, про що складено постанову про опис та арешт майна боржника від 17 травня 2017 року № 52635987, та передано на відповідальне зберігання представнику стягувача ПАТ «Дельта Банк» - Вергелесу І. В.
20 червня 2024 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т. О. вчинено дії щодо реєстрації права власності на земельні ділянки на нового власника - ОСОБА_1 із наявними арештами, які на час здійснення реєстрації були чинними, що суперечить пункту 2.1 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Враховуючи вказане та керуючись вимогами статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відділ звернувся зі скаргою на дії приватного нотаріуса.
Однак наведеним обставинам у рішенні суду не було надано відповідної правової оцінки.
Судом не застосовано висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року у справі № 333/395/22 (провадження № 61-9753св23). Крім того, не застосовано висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 521/14329/20, в ухвалі від 14 вересня 2023 року у справі № 754/19209/21, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г та від 16 травня 2018 року у справі № 10/56-08.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального й процесуального права при повному з`ясуванні обставини, що мають істотне значення для справи.
Як вірно було встановлено судом, 20 жовтня 2023 року позивач на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна придбав у власність спірні земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220883200:03:002:2122, 3220883200:03:002:2123, 3220883200:03:002:2124.
Вищезазначеними договорами ТОВ «ФК «Сіті Голд», як іпотекодержатель (кредитор), задовольнило свої вимоги за кредитним договором № 150/Кв-07 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в іноземній валюті) від 11 травня 2007 року у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу  ОСОБА_1 земельних ділянок, які були передані в іпотеку іпотекодержателю ОК «СТ «Лісовик - 2006» в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 .
Отже, будь-яких зобов`язань у ОСОБА_2 , як боржника за кредитним договором, та ОК «СТ «Лісовик-2006», як іпотекодавця земельних ділянок за договором іпотеки, перед іпотекодержателем (кредитором) - ТОВ «ФК «Сіті Голд» (у період з 2010 по 2019 роки ПАТ ПАТ «Дельта Банк») не має.
Позивач є законним власником вказаних земельних ділянок на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна, його право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що є фактом засвідчення державою вже набутого права власності та не потребує жодного визнання права власності в судовому порядку.
Вищезазначене спростовує недоречні посилання скаржника щодо необхідності формулювання позивачем додаткової вимоги - визнання права власності на земельні ділянки. Накладені в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 арешти на придбані земельні ділянки обмежують право власності позивача, що є неприпустимим.
При цьому ці виконавчі провадження були закінчені ще у 2016 році відповідно до вимог частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а матеріали виконавчих проваджень знищені, а тому немає об`єктивної можливості встановити підставу відкриття виконавчих проваджень та ознайомитись з ними.
Враховуючи наведене, жодних дій по даних виконавчих провадженнях не може проводитись, тому накладені в їх межах арешти мають бути зняті в силу положень Закону України «Про виконавче провадження», однак склалась ситуація, при якій позивач, як законний власник, був обмежений у своєму праві користуватись, розпоряджатись та володіти своїми земельними ділянками.
Зазначені обставини врахував суд першої інстанції та ухвалив законне рішення про задоволення позовних вимог.
Звертає увагу на те, що у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, на яку в тому числі доречно послався суд першої інстанції у своєму рішенні, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22 (провадження № 61-2690св23), Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2024 року у справі № 14-7238/2009 (провадження № 61-6085св24) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Щодо посилань скаржника на здійснення реєстраційних дій стосовно нерухомого майна, обтяженого арештами, позивач звертає увагу на те, що 03 липня 2018 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII, згідно з пунктом 10 розділу І якого частину четверту статті 24 Закону № 1952-IV доповнено пунктом 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
Тобто, іпотекодержатель, який набув відповідних прав від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом продажу предмету іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IVобтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу.
Аналогічна позиція відображена у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 456/1025/22 та від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19.
Таким чином, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Деребера Т.О. діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений законом при здійсненні реєстраційних дій. У державного реєстратора були відсутні підстави для відмови в державній реєстрації прав та були відсутні підстави для зупинення державної реєстрації прав, передбачені Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначена вкотре підтверджує легітимність права власності позивача на вищезазначені земельні ділянки.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшли.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України - Колесник А.С. підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи, просила її задовольнити.
Представник  ОСОБА_1  - адвокат Кузіна І.П. в судовому засіданні заперечувала проти аргументів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.
Інші учасники справи та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, а тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників учасників процесу в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ФК «Сіті Голд» договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігуном А. І. та зареєстрований в реєстрі за № 6780 (а.с. 13-15, т. 1), за яким позивач прийняв у власність земельну ділянку площею 10,9362 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2122 та цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташовану на території Гірської сільської ради Бориспільського району. 
21 грудня 2023 року  ОСОБА_1  та ТОВ «ФК «Сіті Голд» уклали договір про внесення змін та доповнень № 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігуном А. І. та зареєстрований в реєстрі за № 8745 (а.с. 22, т. 1), за яким сторони погодили внести зміни до договору купівлі-продажу нерухомого майна щодо моменту виникнення права власності, а саме, що акт приймання-передачі нерухомого майна підписується сторонами в простій письмовій формі до 31 січня 2024 року.
30 січня 2024 року ОСОБА_1  та ТОВ «ФК «Сіті Голд» склали акт приймання-передачі земельної ділянки до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20 жовтня 2023 року (а.с. 27, т. 1), за яким продавець ТОВ «ФК «Сіті Голд» передав, а покупець  ОСОБА_1 прийняв земельну ділянку площею 10,9362 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2122.
20 жовтня 2023 року  ОСОБА_1  уклав з ТОВ «ФК «Сіті Голд» договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігуном А. І. та зареєстрований в реєстрі за № 6781 (а.с. 16-18, т. 1), за яким позивач прийняв у власність земельну ділянку площею 6,9500 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2123 та цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташовану на території Гірської сільської ради Бориспільського району. 
21 грудня 2023 року  ОСОБА_1  та ТОВ «ФК «Сіті Голд» уклали договір про внесення змін та доповнень № 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігуном А. І. та зареєстрований в реєстрі за № 8746 (а.с. 23, т. 1), за яким сторони погодили внести зміни до договору купівлі-продажу нерухомого майна щодо моменту виникнення права власності, а саме, що акт приймання-передачі нерухомого майна підписується сторонами в простій письмовій формі до 31 січня 2024 року. 
30 січня 2024 року  ОСОБА_1  та ТОВ «ФК «Сіті Голд» склали акт приймання-передачі земельної ділянки до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20 жовтня 2023 року (а.с. 26, т. 1), за яким продавець ТОВ «ФК «Сіті Голд» передав, а покупець  ОСОБА_1 прийняв земельну ділянку площею 6,9500 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2123.
20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ФК «Сіті Голд» договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігуном А. І. та зареєстрований в реєстрі за № 6782 (а.с. 19-21, т. 1), за яким позивач прийняв у власність земельну ділянку площею 6,2009 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2124 та цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташовану на території Гірської сільської ради Бориспільського району. 
21 грудня 2023 року  ОСОБА_1  та ТОВ «ФК «Сіті Голд» уклали договір про внесення змін та доповнень № 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігуном А. І. та зареєстрований в реєстрі за № 8747 (а.с. 24, т. 1), за яким сторони погодили внести зміни до договору купівлі-продажу нерухомого майна щодо моменту виникнення права власності, а саме, що акт приймання-передачі нерухомого майна підписується сторонами в простій письмовій формі до 31 січня 2024 року. 
30 січня 2024 року  ОСОБА_1  та ТОВ «ФК «Сіті Голд» склали акт приймання-передачі земельної ділянки до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20 жовтня 2023 року (а.с. 25, т. 1), за яким продавець ТОВ «ФК «Сіті Голд» передав, а покупець  ОСОБА_1 прийняв земельну ділянку площею 6,2009 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2124.
Зі змісту договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 20 жовтня 2023 року (а.с. 13-21, т. 1) вбачається, що 11 травня 2007 року ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк» уклали кредитний договір № 150/Кв-07 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в іноземній валюті). 
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором 11 травня 2007 року ОК «СТ «Лісовик-2006» та ТОВ «Український промисловий банк» уклали договір іпотеки, за яким ОК «СТ «Лісовик-2006» передав в іпотеку належні кооперативу земельні ділянки площею 10,9362 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2122, площею 6,9500 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2123, площею 6,2009 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2124, з цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташовані на території Гірської сільської ради Бориспільського району. 
Відповідач ТОВ «ФК «Сіті Голд» набуло права іпотекодержателя за договором іпотеки від 11 травня 2007 року на підставі низки договорів про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладених 02 липня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк», 22 лютого 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Ейпіес Україна», 15 березня 2019 року між ТОВ «Ейпіес Україна» та ТОВ «Андріївська», 22 листопада 2021 року між ТОВ «Андріївська» та ТОВ «Сіті Голд».
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 386396396 від 11 липня 2024 року (а.с. 31, 32, т. 1) вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 10,9428 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2122 та цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташованої на території Гірської сільської ради Бориспільського району. В Державному реєстрі речових прав міститься запис про обтяження № 55711311 від 26 березня 2015 року, за змісту якого на вказану земельну ділянку накладено арешт.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 386396403 від 11 липня 2024 року (а.с. 33, 34, т. 1) вбачається, що  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,9453 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2123 та цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташованої на території Гірської сільської ради Бориспільського району. В Державному реєстрі речових прав містяться записи про обтяження № 55604555 від 26 березня 2015 року та № 55604751 від 21 вересня 2016 року, за змістом яких на вказану земельну ділянку накладені арешти.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 386396416 від 11 липня 2024 року (а.с. 35, 36, т. 1) вбачається, що  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,2003 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2124 та цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, розташованої на території Гірської сільської ради Бориспільського району. В Державному реєстрі речових прав містяться записи про обтяження № 9191929 від 26 березня 2015 року та № 55596885 від 21 вересня 2016 року, за змістом яких на вказану земельну ділянку накладені арешти.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Положення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Отже, здійснення власником свого права власності передусім полягає в безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частини перша-друга статті 386 ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).
Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220883200:03:002:2122, 3220883200:03:002:2123 та 3220883200:03:002:2124 постановами державних виконавців ВПВР ДВС України були накладені арешти як на майно боржника у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, в яких ОК «СТ «Лісовик-2006» є боржником, а ПАТ «Дельта Банк» - стягувачем.
Встановлено, що зазначені виконавчі провадження здійснювались з метою примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 25 вересня 2015 року у справі № 3/059-12/2 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОК «СТ «Лісовик-2006», треті особи: ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Цим рішенням господарського суду в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 150/Кв-07 від 11 травня 2007 року на загальну суму 29 788 353,14грн звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором № 150/Zквіп-07 від 11 травня 2007 року, належить ОК «СТ «Лісовик-2006» і знаходиться на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, а саме земельні ділянки: загальною площею 6,9500 га, кадастровий номер 3220883200:03:002:2123 (ринковою вартістю станом на 01 липня 2014 року 7 290 000,00 грн); загальною площею 10,9362 га, кадастровий номер 3220883200:03:002:2122 (ринковою вартістю станом на 01 липня 2014 року 11 471 000,00 грн); загальною площею 6,2009 га, кадастровий номер 3220883200:03:002:2124 (ринковою вартістю станом на 01 липня 2014 року 6 504 000,00 грн); шляхом реалізації на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки у розмірі оціночної вартості вказаного майна, що буде визначена незалежним суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОК «СТ «Лісовик-2006»на користь ПАТ «Дельта Банк» 73 080,00 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором, а також 5 888,00 грн витрат, понесених на оплату судової експертизи. В задоволенні іншої частини заявлених вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.
Тобто, ПАТ «Дельта Банк» було одночасно і іпотекодержателем нерухомого майна за іпотечним договором № 150/Zквіп-07 від 11 травня 2007 року, і стягувачем у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - обтяжені арештом земельні ділянки.
Відповідно до листа ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України№ 47266/О-10234/20.1 від 27 березня 2024 року державний виконавець відділу 26 лютого 2016 року прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та 21 вересня 2016 року - постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі пункту 9 частини першої статті 49 вказаного Закону. Виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 знищені за закінченням терміну зберігання, а ОСОБА_1 не є стороною у вказаних виконавчих провадженнях, тому надати більше інформації не виявляється можливим.
Між тим, судом встановлено та не заперечується сторонами, що 22 лютого 2019 року ПАТ «Дельта Банк» уклало з ТОВ «Ейпіес Україна» договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 1183/К, відповідно до якого відступило свої права кредитора (іпотекодержателя) на користь ТОВ «Ейпіес Україна», яке у свою чергу відступило ці права на підставі відповідного правочину від 15 березня 2019 року ТОВ «Андріївська», а останнє 22 листопада 2021 року - на користь ТОВ «Сіті Голд».
Отже, відповідач ТОВ «Сіті Голд» є правонаступником стягувача у виконавчих провадженнях, в рамках яких в інтересах стягувача і були накладені арешт на майно боржника ОК «СТ «Лісовик-2006».
20 жовтня 2023 року ТОВ «Сіті Голд», скориставшись своїм правом, передбаченим пунктом 4.3 договору іпотеки і статтею 38 Закону України «Про іпотеку», відчужило (продало) від свого імені іпотечне майно - земельні ділянки площею 10,9362 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2122, площею 6,9500 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2123, площею 6,2009 га з кадастровим номером 3220883200:03:002:2124, розташовані на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, позивачу ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігуном А.І. за реєстровими №№ 6780, 6781, 6782.
Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.
За наведених обставин, іпотекодержатель використав надане йому право і уклав із позивачем договори купівлі-продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» не в межах виконавчих проваджень, в межах яких було накладено арешт на предмет іпотеки.
При цьому матеріали справи не містять відомостей про те, що договори купівлі-продажу земельних ділянок від 20 жовтня 2023 року визнавались недійними (нікчемними), а державна реєстрація права власності  ОСОБА_1 на вищевказані земельні ділянки скасована у встановленому законом порядку.
З огляду на те, що позивач набув право власності на спірні земельні ділянки через процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, тоді як постановами державних виконавців ВПВР ДВС України від 25 березня 2015 року та 14 вересня 2016 року були накладені арешти на вказані земельні ділянки у рамках виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, які були закінчені ще у 2016 році, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зняття таких арештів та скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна арештами, відомості про які містяться у відповідних записах у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, оскільки суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, встановив факт невизнання та обмеження права позивача на спірне нерухоме майно. Позивачем правильно обрано спосіб захисту своїх прав, заявлено позовні вимоги до належних відповідачів, які у повному обсязі та правильно розглянуті судом першої інстанції, а також залучено до участі у справі всіх заінтересованих осіб.
Безпідставними є аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем одночасно із позовною вимогою про зняття арешту із майна не заявлено вимогу про визнання права власності на це майно.
У статті 328 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.
Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.
У справі, яка переглядається, факт набуття позивачем права власності на спірні земельні ділянки встановлено судом першої інстанції, не оспорювалось і не заперечувалось відповідачами.
Колегія суддів, враховуючи встановлену судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів належність арештованого майна на підставі права власності позивачу та відсутність оспорювання або невизнання такого права, дійшла висновку, що у даному випадку особа вправі звернутись до суду з позовом як про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт і зняття з нього арешту, так і з позовом лише про зняття з такого майна арешту.
Оскільки позивач довів у належний спосіб, що він є власником спірного майна, вимоги про зняття арешту із зазначеного майна ґрунтуються на законі та узгоджуються із висновками, що мітяться у релевантній постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 916/3108/17.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_1 , який не був стороною у виконавчих провадженнях, позбавлений іншого способу захисту свого права на мирне володіння майном, аніж як звернення до суду у позовному провадження щодо зняття арештів із належного йому майна.
Відтак, доводи апеляційної скарги про обрання позивачем невірного способу захисту майнових прав є необґрунтованими, оскільки не відповідають спеціальним нормам статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та в цілому не узгоджуються зі способами захисту прав власника майна при його необґрунтованому арешті, передбаченими законодавством про виконавче провадження.
Доводи ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про те, що на виконанні у відділі перебуває ще одне виконавче провадження № 52635987 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області № 3/059-12/2 від 09 листопада 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах якого 17 травня 2017 року державним виконавцем також було описано та арештовано вказані земельні ділянки і передано на відповідальне зберігання стягувачу ПАТ «Дельта Банк», не заслуговують на увагу, оскільки це обтяження майна позивача не є предметом даного судового розгляду.
Водночас апеляційний суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи з 22 лютого 2019 року ПАТ «Дельта Банк» уже не являється іпотекодержателем спірних земельних ділянок, а новий іпотекодержатель - ТОВ «Сіті Голд» вже звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, уклавши з позивачем відповідні правочини.
Щодо доводів скаржника, який має процесуальний статус у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про ненадання оцінки судом першої інстанції діям приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дереберої Т. О. щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки із наявними арештами, то вони очевидно не відносяться до предмета спору про зняття арештів із нерухомого майна та є явно необґрунтованими.
Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (стаття 4 вказаного Закону).
Законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19).
При цьому відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340).
У постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду також зробила висновки про те, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. 
У наведеній постанові наголошено на тому, що функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що районний суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах (ухвалах) від 20 червня 2024 року у справі № 333/395/22, від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, від 19 січня 2022 року у справі № 521/14329/20, в ухвалі від 14 вересня 2023 року у справі № 754/19209/21, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г та від 16 травня 2018 року у справі № 10/56-08, є безпідставними, оскільки ухвалене у справі, яка переглядається, судове рішення не суперечать жодному із цих висновків, які є не релевантними спірним правовідносинам.
Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні органом ДВС спірних правовідносин та обставин справи, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, апеляційну скаргу ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України необхідно залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року у даній справі - без змін.
У такому разі розподіл судових витрат скаржника не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 липня 2025 року.
 
Головуючий                                                                         С.А. Голуб

Судді:                                                                                   Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній