П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/1410/25	

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,
повний текст судового рішення
складено 20.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просила:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу періодів роботи з 01.07.1986 по 12.03.1989, з 05.04.1989 по 20.09.1991, з 01.07.1992 по 10.09.1995, з 11.09.1995 по 31.07.2024 для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи з 01.07.1986 по 12.03.1989, з 05.04.1989 по 20.09.1991, з 01.07.1992 по 10.09.1995, з 11.09.1995 по 31.07.2024, нарахувати та виплати грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій за віком станом на день її призначення, передбачену п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У відповідь отримано лист відповідача, з якого вбачається, що для призначення грошової допомоги, передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підстави відсутні, оскільки на день досягнення пенсійного віку позивач працювала на посаді завідувачки відділення, лікаря-лаборанта в центрі реконструктивної та відновної медицини Одеського національного медичного університету, який не передбачений Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 та Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2025, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, частково позов задоволений позов ОСОБА_1 :
- визнана протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неприйняття рішення з розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.12.2024 про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2024 про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
З матеріалів справи вбачається та суд першої інстанції встановив, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
06.12.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії, а саме щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Листом №33552-32084/П-02/8-1500/24 від 19.12.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило про відсутність підстав для призначення та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача з 11.09.1995 по 31.07.2024 на посаді завідувачки відділення, лікаря - лаборанта в центрі реконструктивної та відновної медицини (Університетська клініка) Одеського національного медичного університету дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.
Відповідно пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі – Закон №1058-IV, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Відповідно пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно пункту 1 вказаного Порядку №1191, цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та механізм її виплати.
Пунктом 2 Порядку встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені:
переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»;
переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993, в галузі охорони здоров`я відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в таких закладах та установах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Відповідно до примітки 1-1 Постанови №909, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі « 1. Освіта», відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років.
В примітці 2 Постанови №909, зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Відповідно до статті 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» провадити медичну, фармацевтичну діяльність, надавати реабілітаційну допомогу можуть особи, які мають відповідну спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам. Єдині кваліфікаційні вимоги до осіб, які провадять певні види медичної і фармацевтичної діяльності, надають реабілітаційну допомогу, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Відповідальність за дотримання зазначених кваліфікаційних вимог несуть керівники закладів охорони здоров`я, реабілітаційних закладів, відділень, підрозділів, а також органи, яким надано право видавати ліцензію на провадження відповідних видів господарської діяльності.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком №22-1.
Згідно пункту 1.9 Порядку №22-1 особам, які одержують пенсію, призначену за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.8 цього розділу.
За правилами пункту 1.8 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Згідно пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
Згідно вимог пунктів 4.3 та 4.7 Порядку №12-1, результат розгляду заяви про призначення пенсії повинен бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Так, з аналізу положень Закону №1058-IV та Порядку №1191 вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі №264/6871/16-а, від 20 лютого 2019 року у справі №462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі №466/5637/17.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.06.1986 позивач у період:
- з 01.07.1986 по 12.03.1989 працювала на посаді лікаря-лаборанта реанімації в Одеській міській інфекційній лікарні;
- з 05.04.1989 по 20.09.1991 працювала на посаді лікаря-лаборанта в лікарні ст.Казатін;
- з 01.07.1992 по 10.09.1995 працювала на посаді лікаря-лаборанта поліклінічного відділення №1 в «Дитячу басейнову лікарню на водному транспорті»;
- з 11.09.1995 по 31.07.2024 працювала на посаді завідувачки відділення, лікаря-лаборанта в центрі реконструктивної та відновної медицини Одеського національного медичного університету.
Відмовляючи у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідач зазначив, що оскільки на день досягнення пенсійного віку позивач працюєте на посаді завідувачки відділення, лікаря - лаборанта в центрі реконструктивної та відновної медицини (Університетська клініка) Одеського національного медичного університету, який не передбачений Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 та Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385.
Як вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач в період з 05.04.1989 по 20.09.1991 працювала на посаді лікаря-лаборанта в лікарні ст.Казатін.
Водночас, у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №33552-32084/П-02/8-1500/24 від 19.12.2024 про відмову у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню підстави не включення цього періоду роботи не розкриті.
В той же час, Перелік №909 містить примітку 3, якою визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.
На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 за №1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.
Відповідно до додатку до постанови Ради Міністрів СРСР №1397, а саме розділом ІІ «Лікарі та інші медичні працівники» визначено, що право на призначення пільгової пенсії за вислугу років, також мають наступні працівники: лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікарів, акушери, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі, незалежно від найменування посад, та дезінфекційні інструктори.
Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період роботи на посаді санітарки до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»
Щодо періоду роботи з 11.09.1995 по 31.07.2024 на посаді завідувачки відділення, лікаря - лаборанта в центрі реконструктивної та відновної медицини (Університетська клініка) Одеського національного медичного університету, апеляційний суд зазначає таке.
На підставі наказу ОЗО Одеського міськвиконкому від 23.01.1992 №22 Обласну лікарню №2 перейменована в Міську лікарню №12.
На підставі Наказу МОЗ України від 29.12.2003 №625 Міську лікарню №12 з 01.01.2004 реорганізовано в Університетську клініку Одеського державного медичного університету.
На підставі Наказу МОЗ від 28.01.2005 №48 створено Центр реконструктивної та відновної медицини Одеського державного медичного університету.
Згідно з Указом Президента України від 21.08.2010 №862/2010 «Про надання Одеському державному медичному університету статусу національного», Одеський державний медичний університет надалі іменувати - Одеський національний медичний університет.
Враховуючи наведені приписи законодавства та встановлені обставини, період роботи позивача з 11.09.1995 по 31.07.2024 на посаді завідувачки відділення, лікаря - лаборанта в центрі реконструктивної та відновної медицини (Університетська клініка) Одеського національного медичного університету дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, передбаченої п.7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У відповідності до висновку Верховного Суду у постанові від 15.06.2022 №200/854-19-а, суть спірної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах.
Щодо довільної форми заяви про перерахунок пенсії, судова колегія зауважує, що Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 по справі №537/3480/17 зроблено висновок, що зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, оскільки, по-перше, зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а, по-друге, з огляду на відповідь УПФУ, неналежна форма заяви не була підставою для відмови.
Крім того, результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо призначення пенсії, згідно положень цього Порядку, має бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження, яке за загальним правилом має бути прийнято не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Верховний Суд, вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком №22-1, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.
На цій підставі Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).
Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30 травня 2018 року у справі №537/3480/17, від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17, від 26 лютого 2020 року у справі №541/543/17-а, від 16 грудня 2021 року у справі №500/1879/20 та від 09 серпня 2023 року у справі №520/5045/2020.
Крім того, судова колегія звертає увагу, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.
Враховуючи зазначене, можна дійти висновку, що відповідачем не розглянуто по суті заяву ОСОБА_1 , відповідно, жодного з передбачених Порядком №22-1 рішень за наслідками розгляду такої заяви не прийнято.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неприйняття рішення з розгляду заяви позивача від 06.12.2024 про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2024 про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищезазначеними висновками, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія    Н.В. Вербицька