ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
10 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/7407/24	
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,      
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі  апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 ( суддя Дегрярьова С.В.) в адміністративній справі №340/7407/24 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Кіровоградській області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.05.2024 р. №5806821-2408-1128-UA35040250000048915, яким позивачу донараховано земельний податок з фізичних осіб у розмірі 18575,65 грн за земельну ділянку 0,1433 га за 2024 рік, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що позивач, є власником нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (зараз це територія Олександрівської ОТГ). Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 08.01.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.  Ставши власником нежитлової будівлі, та будучи фізичною особою-підприємцем, вирішив скористатися своїм правом та звернувся із заявою про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 10 років, орієнтовною площею 14333,00 кв.м. під розміщення складського приміщення в АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають в запасі Олександрівської селищної ради, до Олександрівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області.  Однак земельна ділянка не була оформлена належним чином і відповідно позивачем не було набуто право на використання такої ділянки, як це передбачено законом, тому вважає, що він і не повинен сплачувати податки за вказану земельну ділянку. При цьому додав, що Міністерством фінансів України в наказі від 06.07.2018 № 602 “Про затвердження узагальнюючих податкових консультацій з деяких питань оподаткування платою за землю” надано офіційне роз`яснення: “Особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні ст. 269 ПК України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог ПК України не повинна сплачувати земельний податок”. Оскільки позивач не є власником чи володільцем земельної ділянки, на якій перебуває нежитлова будівля, він не може бути і платником податку на землю. На думку позивача, відсутність такого зареєстрованого за ним права (права оренди чи права власності), тягне за собою відсутність встановлення меж такої земельної ділянки і відповідно неможливість розповсюдження на нього норм Податкового кодексу України в частині сплати земельного податку. Також, на думку позивача, вказані обставини не дають можливість відповідачу формувати податкові-повідомлення рішення із такого податку, бо відсутня підстава для їх формування, не встановлено межі земельної ділянки (тобто не можливо визначити її розмір і розмір земельного податку відповідно). Таким чином, формуючи такі податкові повідомлення - рішення, без достатньої правової підстави (наявність сформованого права оренди чи права власності на земельну ділянку), відповідач діє протиправно.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 вимоги позову задоволено.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Аргументи, наведені контролюючим органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Апеляційним судом під час перегляду справи встановлено.
ОСОБА_1 , є власником нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 08.01.2008 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8-9). Вказані обставини не заперечуються сторонами у справі.
Відповідач зазначив, що позивач як власник нерухомості є землекористувачем і не уклав договору оренди на земельну ділянку, тому йому проведено нарахування земельного податку з фізичних осіб.
З огляду на викладене, відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення від 31.05.2024 р. №5806821-2408-1128-UA35040250000048915, яким визначено позивачу податкове зобов`язання за платежем "Земельний податок з фізичних осіб за 2024 рік" у розмірі 18575,65 грн. (а.с.7).
Не погодившись з цим податковим повідомленням-рішенням, позивач через свого представника звернувся до суду з даним позовом.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗКУ).
Земельний податок сплачується власниками земельних ділянок та постійними землекористувачами (пп. 14.1.72, п. 269.1 ПКУ). Для земельних ділянок, що перебувають у комунальній або державній власності та надані в оренду, підставою для нарахування орендної плати є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ПКУ).
За умови відсутності у особи правовстановлюючих документів на земельну ділянку, така особа не можна вважати платником земельного податку або орендної плати у розумінні ст. 269 та/або ст. 288 ПКУ.
Земельний податок справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп. 14.1.72 та п. 269.1 ПКУ); орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності – з орендарів таких земельних ділянок (пп. 14.1.136 та п. 288.2 ПКУ).
У відповідності до п. 287.1 ПКУ власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Оскільки ПКУ не визначає такого моменту, тому згідно із ст. 125 ЗКУ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Наразі державна реєстрація речових прав на земельні ділянки відбувається в порядку, визначеному Законом № 1952. 
Відповідно до ст. 1 вказаного Закону такою державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, за загальним правилом, на сьогоднішній день земельний податок сплачується платниками з дня державної реєстрації права власності або постійного користування земельною ділянкою, а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності – з дня державної реєстрації права оренди.
Наведене цілком узгоджується і з п. 286.1 ПКУ, згідно із яким підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Водночас, з урахуванням доводів апелянта, ПКУ містить і спеціальні правила щодо моменту виникнення обов`язку зі сплати земельного податку, а саме, п. 287.6 ПКУ (стосується переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини)),  п. 287.8 (стосується власників нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку).
Щодо переходу права власності на нерухоме майно, слід зазначити, що з моменту набуття   законної сили ПКУ і до початку 2015 року всі набувачі нерухомості за оплатними чи безоплатними угодами сплачували земельний податок з дати державної реєстрації за ними права власності на таке нерухоме майно. Це стосувалось як власників будівель, споруд, їх частин (п. 287.6 ПКУ), так і власників нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку (п. 287.8 ПКУ).
01.01.2015 року до п.287.6 ПКУ були внесені зміни, згідно із якими при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 в адміністративній справі №340/7407/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 10 червня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 16 червня 2025 року.   

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова