Справа № 161/7646/25  Провадження №33/802/390/25 	Головуючий у 1 інстанції:Плахтій І. Б. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року                                                                 місто Луцьк
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судового засідання Тарновської О.В., потерпілої ОСОБА_1 , особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , громадянина України, працюючого водієм у Службі місцевих автомобільних доріг у Волинській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн.
Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_2 за ознаками ч. 2 ст. 173-2 КУпАП в зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Згідно з постановою судді ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 12.04.2025 близько 19:00 год, перебуваючи у АДРЕСА_2 , зачинивши в автомобілі свою неповнолітню дитину ОСОБА_3 , не віддавав його матері ОСОБА_1 , а також в присутності дитини вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_1 , а саме: погрожував фізичною розправою та вчинив сварку. Такі дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №604548 від 12.04.2025 ОСОБА_2 , 12.04.2025 близько 18:30 год, перебуваючи за місцем проживання, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно сина ОСОБА_3 , а саме: вчиняв психологічний тиск на свою дитину, яка відмовлялась йти з ним на прогулянку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого. Такі дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить судове рішення скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що згідно протоколу мало місце створення конфліктної ситуації, жодних погроз, чи психологічного насильства стосовно ОСОБА_1 не вчиняв, остання знала та дозволила взяти сина на прогулянку, що підтверджується рапортом працівника поліції. Жодних перешкод у доступі до дитини не вчиняв, він самостійно вийшов з автомобіля. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2 , який скаргу підтримав з підстав кладених в ній, думку потерпілої, яка заперечила щодо задоволення скарги, суддя доходить наступного висновку.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Вимоги ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачають, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
Так, диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Крім того, згідно з Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Стамбульська конвенція визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Судом першої інстанції ці вимоги закону, при винесенні постанови, враховано та дотримано в повному обсязі.
Так потерпіла ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що 12.04.2025, коли тривав процес розлучення із ОСОБА_2 до неї подзвонила її мама та повідомила, що ОСОБА_2 силою забрав з дому їх спільну дитину. Після цього, на її прохання привезти дитину, ОСОБА_2 під?їхав до ресторану, вийшовши з машини він почав кричати. Вона попросила відкрити машину, він не відкрив і пішов до ресторану, був відсутній довше 5 хвилин. Дитина перебувала у закритій машині і плакала. Тому, вона змушена була викликати працівників поліції. При цьому пояснила дитині, як відкрити машину. Син самостійно відкрив автомобіль ще до приїзду поліції. Зазначила, що ОСОБА_2 вживав вислови, які її принижують.
Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №603154 від 12.04.2025; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА №275006; письмовою заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 12.04.2025; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12.04.2025; рапортом від 12.04.2024; електронним рапортом.
При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, під час його оформлення ОСОБА_2 був ознайомлений зі змістом протоколу та йому було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, вручено його копію.
В своїй сукупності наведені докази підтверджують факт здійснення ОСОБА_2 домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, що тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Сумніви щодо достовірності зазначених вище доказів у суду відсутні.
Отже, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованими.
Разом з цим, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, є безпідставними, і такими, що спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надано належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.
Обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, та на переконання апелянта, слугують підставами для закриття провадження у справі, є необгрутованими і недостатніми, тому апеляційний суд їх не бере до уваги.
Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_2 правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2025 року стосовно останнього - без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду                                                                        О.М. Клок