ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/29011/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу    Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 року (головуючий суддя Серьогіна О.В.) 
в адміністративній справі №160/29011/24 за позовом   ОСОБА_1  до  відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області          про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-2), в якому просила:   
- визнати протиправними дії (рішення №046350017127 від 02.10.2024 року) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за нормами відповідно пункту 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-ІV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення на пільгових умовах пенсії ОСОБА_1 з 24.09.2024 року (з моменту звернення до органу ПФУ), за нормами відповідно пункту 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. №1058-ІV.
В обґрунтування позову зазначено, що 24.09.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 046350017127 від 02.10.2024 року у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах було відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Оскільки відповідачем при призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах не враховано рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 року справі №1-р/2020, ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1781-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, вважає рішення відповідача протиправним, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.           
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 046350017127 від 02.10.2024 року щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за нормами відповідно пункту 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-ІV.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити призначення та виплату на пільгових умовах пенсії ОСОБА_1 з 24.09.2024 року за нормами відповідно пункту 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-ІV.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.          
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що враховуючи наявність у позивача страхового стажу 23 роки 6 місяців 24 дні (при необхідних 20 років), що було спірним в даних правовідносинах, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити призначення та виплату на пільгових умовах пенсії ОСОБА_1 з 24.09.2024 року, за нормами відповідно пункту 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-ІV. У даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідачем-2) подана апеляційна скарга, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вказує, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1987, до страхового стажу не враховано період роботи з 04.04.1989 по 14.09.1994, оскільки запис скріплено не чітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати назву підприємства). Зазначає, що рішення №046350017127 від 02.10.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 прийнято згідно норм чинного законодавства.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.09.2024 повторно звернулася із заявою №7714 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-ІV. 
Звернення було направлено для опрацювання в Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яким 02.10.2024 року було прийнято рішення №046350017127 про відмову в призначенні пенсії. 
Так, у вказаному рішенні зазначено, що згідно з наданими документами, вік заявниці на дату звернення становить 55 років 1 місяць 1 день, страховий стаж становить 23 роки 6 місяців 24 дні (при необхідних 24 роки 6 місяців), стаж роботи за Списком №2 становить 13 років 26 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1987 року, до страхового стажу не враховано період роботи з 04.04.1989 року по 14.09.1994 року, оскільки запис скріплено не чітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати назву підприємства). 
Позивач вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправним.           
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до  статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами пункту 6 частини першої  статті 92 Конституції України  основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються  Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ  та  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
Відповідно до  статті 2 Закону № 1788-XII, за цим  Законом  призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з пунктом «б»  статті 13 Закону № 1788-XII  (в редакції  Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»  , на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до набрання чинності Закону № 213-VІІІ, право на пенсію за віком пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до набрання чинності Закону № 213-VІІІ, право на пенсію за віком мають:  
чоловіки - після досягнення 60 років і при  стажі  роботи  не менше 25 років; 
жінки  -  після  досягнення  55  років  і при стажі роботи не менше  20 років. 
У свою чергу  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 року,  Закон №1058-IV  доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».
Зокрема, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Разом з цим  Законом №2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2  розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього  Закону  мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього  Закону.
В силу спеціальної вказівки у  Законі №2148-VIII, наведені вище норми  закону  почали застосовуватись з 01.10.2017 року.
Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком № 1, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» частини 1  статті 13 Закону № 1788-ХІІ  у редакції  Закону № 213-VIII  та пунктом 2 частини 2  статті 114 Закону №1058-IV  у редакції  Закону № 2148-VIII. 
Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття  Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020  "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2.03.2015 року №213-VIII".
Конституційний Суд України у вказаному рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями  Закону № 1788-ХІІ  у редакції до внесення змін  Законом № 213-VIII.
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття  13, частина друга статті  14, пункти «б»-«г» статті  54 Закону №1788-ХІІ  зі змінами, внесеними  Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій  статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За змістом пункту 1 резолютивної частини  рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020  визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), статтю  13, частину 2 статті  14, пункти «б» - «г» статті  54 Закону № 1788-ХІІ  зі змінами, внесеними  Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення  стаття 13, частина 2 статті  14, пункти «б» - «г» статті  54 Закону №1788-ХІІ  зі змінами, внесеними  Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття  13, частина 2 статті  14, пункти «б» - «г» статті  54 Закону № 1788-ХІІ  в редакції до внесення змін  Законом № 213-VIII  для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: 
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: 
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: 
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; 
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
Отже, з 23.01.2020 року правила призначення пенсій за Списком №1 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої  статті 13 Закону №1788-ХІІ  у редакції до внесення змін  Законом №213-VIII  та пунктом 2 частини 2 статті 114  Закону №1788-ХІІ  у редакції  Закону №2148-VIII.
Відносно позивача правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника страхового та пільгового стажу (віковий  ценз в даному випадку не є спірним), що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 20 років (страховий стаж) та 10 років (пільговий стаж) за  пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону №1788-ХІІ  у редакції до внесення змін  Законом №213-VIII  та 25 років за пунктом 2 частини 2 статті 114  Закону №1788-ХІІ  у редакції  Закону №2148-VIII.
Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 046350017127 від 02.10.2024 року, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, відповідач покликається, зокрема, на те, що у позивачки відсутній необхідний страховий стаж (24 роки 6 місяців), що відповідно до вимог  статті 114 Закону №1058-IV  унеможливлює призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року, вказав, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
За таких обставин та правового регулювання суд вважає, що відповідач не застосував більш сприятливий  закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував  закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії (а.с. 26).
З огляду на викладене, враховуючи наявність у позивача страхового стажу 23 роки 6 місяців 24 дні (при необхідних 20 років), що було спірним в даних правовідносинах, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити призначення та виплату на пільгових умовах пенсії ОСОБА_1 з 24.09.2024 року, за нормами відповідно пункту 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-ІV.
Водночас, з приводу позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), суд першої інстанції правильно зазначив, що за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви №7714 від 24.09.2024 року, поданої позивачем, відповідно до Порядку № 22-1 було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-2).
Тобто, розгляд заяви позивача №7714 від 24.09.2024 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській (відповідач-2), а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1).
Дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-2), як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.
Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1) задоволенню не підлягають.           
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст.  241-245,  250,  311,  316,  321,  322    КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 05.06.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова