УХВАЛА
 
26 червня 2025 року
м. Київ
справа № 522/16232/24-Е
провадження № 61-7363 ск25 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси                       від 28 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду                       від 13 травня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській областіпро стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області) на його користь недоотриману суму пенсії за життя його батька ОСОБА_2 у справі № 2-а-520/09/1570 у розмірі 186 187,46 грн як спадкоємцеві після його смерті.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії у розмірі 186 187,46 грн, нарахованої на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 16 грудня 2015 року у справі                        № 2-а-520/09/1570.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 1 861,87 грн витрат по сплаті судового збору.
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 травня 2025 рокурішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року змінено, стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 186 187,00 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
11 червня 2025 року ГУ ПФУ в Одеській областіподало до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на вказані судові рішення (передана судді-доповідачу 17 червня 2025 року), у якій просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 1 січня 2025 року (на час подання касаційної скарги) - 3 028,00 грн.
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Ціна позову у цій справі становить 186 187,46 грн, яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250=757 000).
Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
Касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у таких справах підлягають касаційному оскарженню. 
Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Колегія суддів дослідила ціну та предмет позову, складність справи й не встановила випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Правом на апеляційне оскарження ГУ ПФУ в Одеській області скористалося.
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ГУ ПФУ в Одеській області подало касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, клопотання ГУ ПФУ в Одеській області про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень вирішенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                     О. В. Білоконь
                                                                                             О. М. Осіян
                                                                                              Н. Ю. Сакара